" 
54 Einar Lexow. 
tik, der helt fra første stund av har en saa gjennemført stilisert 
holdning som den irske, og man gjør derfor bedst i indtil videre 
at forholde sig reservert overfor Zimmermanns teori, som forøvrig 
tidligere ogsaa har været antydet av andre forfattere. Den eneste 
forklaring paa den irske dyreornamentik, som synes fyldestgjø- 
rende, er i virkeligheten den, som Bernhard Salin har fremsat*). 
Han paaviser de mange paafaldende overensstemmelser mellem 
den irske dyreornamentik og den samtidige germanske, og hævder 
at irerne maa ha faat sine dyremotiver fra de germanske folk, som 
allerede gjennem flere aarhundreder hadde dyrket dem i sin orna- 
mentik. Naar man erindrer det nære naboforhold mellem irerne 
og de germanske angelsakser, synes denne teori at falde overmaade 
naturlig, saameget mere, som dyremotiver ikke kan paavises i irsk 
ornamentik forut for den tid, da irerne begynder sin missionsvirk- 
somhet i Nordengland. Der er forøvrig ogsaa enkelte omstændig- 
heter som tyder paa en direkte forbindelse mellem Irland og Øster- 
sjølandene under 600-aarene, et forhold, som vi senere skal komme 
tilbake til. 
For disse tre ornamentgruppers vedkommende er man saa- 
ledes kommet frem til resultater, der synes at ha adskillig sandsyn- 
lighet for sig. Vender vi os til den 4de gruppe, entrelacmotiverne, 
synes der derimot endnu at herske megen uklarhet. For enkelte 
forfattere staar denne ornamentgruppe som en selvstændig irsk 
indsats; andre har pekt paa, at motiverne muligens kan være av 
langobardisk-byzantinsk oprindelse*”). Zimmermann antyder mu- . 
ligheten av en østkristen, specielt syrisk indflydelse*), mens Salin 
ogsaa paa dette punkt er tilbøielig til at regne med germanske for- 
billeder*). 
Hele spørsmaalet kan først løses, naar alle kronologiske pro- 
blemer vedrørende de irske og angelsaksiske illuminerte manuskrip- 
ter er klarlagt. Man er her i det heldige tilfælde at ha et punkt, 
hvorom alle forfattere er enige; men længer end til dette ene punkt 
strækker enigheten sig rigtignok ikke. Det er dateringen av den 
1) L.c.s. 339 ff. Ogsaa Romilly Allan har, omend med forbehold, — 
bekjendt sig til en lignende opfatning, 1. c. s. 249 fi. | 
2) Romilly Allan I. c. s. 257 ff. 
3) L.c.s. 26. Sml. ogsaa George Coffey: Guide to the Celtic Anti- 
quities — — in the National Museum, second Edition, Dublin 1910, s. 10 fi. 
DB E ex. 340 1. My 
