a 
korrekt entrelacmotiv, hvis man bare passer paa, at der ikke blir 
nogen løse baandender i hjørnerne paa motivet. Det blir, naar 
man følger denne metode, ingen heksekunst at tegne entrelacmotiver 
av den art, som vi finder i Book of Durrow og de andre irske ma- 
nuskripter. Det mest beundringsværdige hos de gamle irske kunst- 
nere er saaledes ikke deres evne til at utføre de indviklede kunst- 
mønstre, men den taalmodighet, de har lagt for dagen, og fremfor 
alt den smag, hvormed de har forstaat at vælge sine motiver og 
anvende dem paa rette plads. 
Rent teoretisk set er det mulig, at det er denne tegnemetode, 
som er utgangspunktet for hele den knutestil, som det her er tale 
om, og det ser ut til, at Romilly Allan nærmest helder til en saa- 
dan opfatning av stilens oprindelse. Imidlertid forekommer det 
mig, at dette støter mot visse vanskeligheter. Er det tænkelig, at 
600-aarenes dekorative kunstnere kan ha utspekulert en tegneme- 
tode for entrelacmotiver, før de i det hele tat visste, hvad de vilde 
med dem? Det synes ikke meget sandsynlig. Den naturlige sam- 
menhæng maa være den, at de første og forholdsvis enkle knute- 
motiver er fremkommet som et resultat av tidens interesse for nye 
entrelackombinationer, og at saa den praktiske tegnemaate, som 
muliggjør en rikere utvikling av disse nye motiver, er kommet til 
paa næste stadium. Med andre ord: Romilly Allans metode for- 
klarer, hvorledes knutestilen hurtig kunde naa frem til en saa over- 
vældende rigdom og mangfoldighet, men den gir ingen uttømmende 
forklaring paa spørsmaalet om dens oprindelse. 
For at vende tilbake til Book of Durrow, saa er det klart, at 
en tegnemetode som den Romilly Allan har klarlagt, maa ha været 
i bruk allerede paa det tidspunkt, da dette manuskript blev til. Ti 
uten et saadant hjælpemiddel vilde det være særdeles vanskelig, 
for ikke at si umulig, at utføre de entrelacmotiver, som møter os 
her. Enkelte av borderne viser rigtignok endnu de gamle 3- og 
4-baandsfletninger, mens andre allerede har temmelig indviklede 
knutemotiver. »Saqqaramotivet« finder vi saaledes flere ganger 
med sin dobbelte række knuter. Ofte danner baandene cirkel- og 
spirallignende figurer; men disse cirkler viser aldrig som i øst- 
kristen entrelacornamentik sammenhæng med det »konstantinske« 
schema med dets vekslende smaa og store mellemrum. De smaa 
cirkler, dannet av to baand, der haker sig ind i hinanden, fore- 
kommer saaledes næsten aldrig i Book of Durrow eller i anden 
62 Einar Lexow. 
