Hovedlinierne i entrelacornamentikkens historie. 63 
keltisk entrelacornamentik. Hermed hænger igjen den omstæn- 
dighet sammen, at de negative felter aldrig blir hovedsaken i den 
keltiske ornamentik; leilighetsvis utspares nok et regelmæssig for- 
met tomrum mellem baandslyngningerne, men disse selv er og blir 
dog altid hovedsaken. Det er karakteristisk, at entrelacbevægelsen 
ikke kan sløifes i et keltisk ornament av denne art, uten at hele 
linjespillet vilde bli ganske uredig; i den oldkristelige og byzan- 
tinske ornamentik kan man derimot undlate at tegne ind de linjer, 
som angir entrelacbevegelsen, og motivet vil allikevel tydelig vise 
sig som det, det egentlig er: en sammenstilling av forskjellige geo- 
metriske figurer, adskilt ved smale lister. Gaar vi nærmere ind paa, 
hvad dette betyder, kan vi ikke undgaa at slutte, at forskjellen stik- 
ker i en væsensforskjellig smak indenfor de to kulturomraader. I den 
østkristne entrelacornamentik er helhetsindtrykket ro og likevegt, i 
den keltiske liv og bevægelse. Som vi senere skal se, har ogsaa 
den germanske entrelacornamentik fra denne periode samme ka- 
rakter som den keltiske. 
De cirkelformede figurer, som leilighetsvis forekommer i Book 
of Durrow, er mest fremtrædende i et mønster, som dækker en hel 
side"). Ser vi nærmere paa dette mønster, vil vi legge merke til, at 
baandene ikke her som i bordmotiverne følger et system av diago- 
nallinjer. Det hele er rigtignok meget regelmæssig utformet, men 
det ser allikevel ut til, at det eneste, som er konstruert, er de store 
cirkler, som bestemmer mønstrets hovedlinjer. Noget lignende gjæl- 
der for et andet entrelacmønster i Book of Durrow*). Det ser alt- 
saa ut til, at Romilly Allans tegnesystem ialfald til en begyndelse 
ikke har været saa eneraadende, som man skulde tro. I saa hen- 
seende er Book of Lindisfarne og Book of Kells langt mere regel- 
mæssige. Muligens kan vi indregistrere ogsaa denne eiendomme- 
lighet ved Book of Durrow blandt de ting, som taler for dens tid- 
lige datering. 
En anden særegenhet ved Book of Durrow er baandenes ofte 
vinkelformede forløp. Det er i saa henseende karakteristisk, at et 
helt mønster udelukkende bestaar av vinkelformede tobaands- 
fletninger, der omspænder korsformede felter”. Hvis mon- 
1) Zimmermann I. c. Tafel 164 a. 
*) Ibid. 164 b. 
3) Westwood: Miniatures & Ornaments of Anglo-Saxon & Irish Manu- 
scripts, London 1868, pl. 6, midterst. 
