72 Einar Lexow. 
mentik har ofte været nævnt, nemlig at baandene næsten altid er 
utstyret med to streker eller fordypninger, der deler dem i tre paral- 
lelt løpende smale baand. Helt gjennemført er dette ikke, og det 
kan paa den anden side leilighetsvis forekomme ogsaa utenfor den 
langobardiske gruppe. Men det bidrager dog til at skille den lango- 
bardiske entrelacornamentik ut fra den irsk-nordiske og den øst- 
kristne, hvor baandene enten mangler en saadan opdeling eller 
hvor de deles i to ved en enkel strek. Ogsaa dette skulde kunne 
tyde paa, at den langobardiske entrelacornamentik indtar en sær- 
stilling mellem de andre grupper og ikke har været formidleren*). 
Det er klart, at en knutestil, som samtidig blomstrer i Nord- 
italien, paa de britiske øer og i Norden, ikke kunde la de mellem- 
liggende distrikter uberørt. Hos frankerne træffer vi saaledes un- 
der 700-aarene adskillige knutemotiver, bl. a. i nordfranske manu- 
skripter, hvor de nærmest synes at være av irsk karakter*”). Nogen 
større utbredelse synes imidlertid denne ornamentik endnu ikke at 
ha faat. Ogsaa langobardisk eller muligens direkte østkristen ind- 
flydelse synes leilighetsvis at kunne spores allerede under 700- 
aarene. Dette gjælder specielt et enkelt manuskript, der henføres 
til Corbieskolen og dateres til ca. 760*); vi finder her flere motiver, 
som bygger paa det »konstantinske« linjesystem, men samtidig 
ogsaa rene knutemotiver. Zimmermann siger om disse entrelac- 
motiver, at de »saavel i sine motiver som i sin sammenstilling er 
ganske uten analogi i frankiske haandskrifter, saaledes at den ene- 
ste tilfredsstillende forklaring i betragtning av deres likhet med 
østlig fletverk er, at de maa være en kopi av et saadant forbillede«. 
Der kan dog herimot indvendes, at ialfald et av de her forekom- 
mende knutemotiver synes at være ukjendt for den østkristne orna- 
mentik. I andre tilfælder er sammenhængen klarere, idet vi bl. a. 
gjenfinder det karakteristiske treriflede langobardiske baand*). Nær 
de langobardiske motiver kommer ogsaa entrelacornamenter fra 
Saint-Martin d’Angers, hvor vi bl. a. finder et konstantinsk flate- 
mønster, og fra Saint-Germain-sur-Vienne*). Med disse eksempler 
er vi kommet frem til 800-aarene, hvor i det hele tat entrelacmotiver 
1) Sterkt fremhævet av George Coffey, 1. c. s. 13—14. 
2) Zimmermann |. c. Taf. 106, 107, 109, 110, 117 og 149. 
Yr Mbid;is. 73 og Tai ine 
1) Haupt I. c. Abb 145. Smil. Stiickelberg 1. c. s. 68 fi. 
5) L. de Farcy: Entrelacs carolingiens de VAnjou, Caen 1906. 
