Hovedlinierne i entrelacornamentikkens historie. TD 
synes at være blit hyppigere. Rent langobardisk former dog stilen 
sig langtfra overalt inden Frankerriket. I en kirke i Cravant nær 
Tours finder man saaledes en pille med knuteornamentik av nær- 
mest irsk-nordisk karakter"), og i de karolingiske manuskripter 
synes ogsaa irsk eller angelsaksisk indflydelse at gjøre sig gjæl- 
dende*). Ogsaa i den tyske del av Karl den stores rike træffer 
man entrelacornamenter, der nærmest maa henføres til samme 
gruppe som de irsk-nordiske*); særlig maa i denne forbindelse 
nævnes den bekjendte Tassilokalk*), der er sikkert datert til tiden 
omkring 780, og som synes nær beslegtet med angelsaksiske ar- 
beider fra samme periode”). Længer syd er det derimot de lango- 
bardiske forbilleder, som gjør sig sterkest gjældende, som det bl. a. 
fremgaar av bevarte levninger i Chur, Schweiz*). Imidlertid vil 
det være meget vanskelig, for ikke at si umulig, at trække nogen 
nærmere bestemt grænse mellem de to samtidige og nær beslegtede 
stilomraader. Det forsigtigste turde være at si, at der over hele 
den del av Europa, som under 700-aarene og den følgende tid er 
beboet av folkevandringsfolkene og deres nærmeste frænder, kan 
konstateres tilstedeværelsen av en særegen entrelacstil, der utgaar 
fra to forskjellige centrer, det irske og det langobardiske, men som 
i tidens løp smelter sammen, saa det ialfald for Mellemeuropas ved- 
kommende vanskelig kan tales om to distinkte stilomraader. 
Vi staar nu omtrent ved aar 800, netop ved den tid, da Karl 
den Store hadde underlagt sig hele sit store vesteuropæiske keiser- 
rike. Vesteuropas stilhistorie træder ved denne tid ind i en ny peri- 
ode, hvor folkevandringstidens yndlingsmotiver litt efter litt skytes i 
bakgrunden. Til disse hørte, som vi har set, entrelacmotiverne, som 
netop under 700-aarene hadde oplevet sin høieste blomstring. De 
forsvinder ikke under den nye tidsalder, men deres historie indenfor 
karolingerrikerne er forsaavidt avsluttet, som der ikke efter Karl 
1) Bl. a. gjengit i Hourticq: Geschichte der Kunst in Frankreich, 
Stuttgart 1912, fig. 16. 
*) Bl. a. i det saakaldte »Evangéliaire de eee i Abbeville, 
som jeg kun kjender fra fotografi. 
3) Se bl. a. Lindenschmidt 1. c. V, Tai. 36. 
4) Haupt I. c. Abb. 23. 
3) Bronsted: Nordisk og fremmed Ornamentik i Vikingetiden, Aar- 
bøger for nordisk Oldkyndighed og Historie 1920, s. 204 ff., regner den 
endog for et angelsaksisk arbeide. 
9) Haupt 1. c. Abb. 179 og Stiickelberg 1. c. fig. 88—91. 
