Hovedlinierne i entrelacornamentikkens historie. 83 
ornamentik i denne periode. I et tilfælde, paa en sko fra Carrigal- 
len*), finder vi ialfald et typisk Borremotiv’) sammen med et geo- 
metrisk motiv av utvilsom keltisk karakter. I denne forbindelse maa 
ogsaa nævnes den meget omskrevne »irske knute«x, som tidligere 
blev opfattet som en særegen irsk detalj, der ogsaa skulde ha 
vundet indpas i nordisk ornamentik*), men som i den senere tid 
har gaat for at være et orientalsk motiv, som først optoges i Nor- 
den og derefter i Irland*). Denne sidste opfatning synes at være 
godt underbygget; men jeg kan allikevel ikke føle mig helt over- 
bevist om, at den »irske knute« ikke like godt kan være et helt selv- 
stændig nordisk motiv, tilhørende den gruppe, vi her taler om. Lik- 
heten med det orientalske motiv skulde i saa fald bero paa en ti!- 
fældighet. Av irsk oprindelse kan denne knute ikke være; om den 
nu er orientalsk eller nordisk, maa den ialfald være kommet til 
Irland gjennem paavirkning fra nordisk ornamentik. 
Foruten de delte entrelacmotiver omfatter den nordiske vikinge- 
tids ornamentforraad ogsaa almindelige »normale« entrelacmoti- 
ver, der dels er arv fra den foregaaende periode og dels synes at 
staa 1 en vis sammenhæng med samtidig vesteuropæisk entrelac- 
ornamentik, som i denne periode utvikler sig mere og mere i geo- 
metrisk retning, muligens under byzantinsk indflydelse. Ialfald er 
den forkjærlighet for cirkelkombinationer, som særlig præger 1000- 
aarene og den følgende romanske periode, langtfra noget specielt 
nordisk træk. Litt efter litt trænger motiver av denne art sig frem 
paa bekostning av de delte entrelacmotiver, og i virkeligheten ser 
det ut til, at denne særegne nordiske gruppe har hat en forholdsvis 
kort levetid. Men et enkelt av dens motiver, nemlig ringkjeden, lot 
sig dog ikke saa let utrydde; den holder sig i romansk tid og 
synker senere ned i folkekunsten, hvor den lever videre i enkelte 
norske og svenske bygder helt frem til henimot 1800. Eksempelvis 
kan nævnes, at den findes paa et vestlandsk skrin fra 1598, paa 
et krudthorn fra 1622, der sandsynligvis skriver sig fra Sørlandet, 
og paa et mangletræ fra Nordhordland, datert 1736, alle i Bergens 
Museum. For Sveriges vedkommende henvises til en æske fra Upp- 
roter Le; fø, 70. 
» Smil: Brøgger 1. c. fig. 17. 
*) Miller: Dyreornamentiken i Norden, s. 305 ff. 
*) Shetelig: En orientalsk stilindflydelse o. s. v. Kunst og Kultur, 
iste aarg., s. 49. Arne: Sv. förb. med Ostern, Fornvånnen 1911, s. 62 ff. 
