86 Einar Lexow. 
der skjærer hinanden i ret vinkel, et mønster, som kjendes fra en 
barnesarkofag i Ravenna, sandsynligvis av syrisk oprindelse’), 
gjenfinder vi uforandret paa Kairuans mimbar’), og i det hele tat 
synes sammenhængen saa tydelig, at vi efter dette tør anta, at den 
særegne muhammedanske entrelacornamentik først fremtræder efter 
aar 900, og at den har sit utgangspunkt i den østkristne (byzan- 
tinske) ornamentik. Dette betyder igjen, at vi ikke forut for denne 
tid kan regne med nogensomhelst selvstændig muhammedansk ind- 
flydelse paa den europæiske entrelacornamentik. Senere blir det 
anderledes; men i den tidlige middelalder synes entrelacorna- 
mentikken indenfor det europæiske kulturomraade at være helt 
uavhængig i forhold til den orientalske ornamentik østenfor og 
søndenfor det byzantiske rike. | 
Den fuldt utviklede muhammedanske ornamentik med sine 
mangfoldige lokale avskygninger er særdeles rik paa entrelacmo- 
tiver. Mindst rolle synes de at spille i Persien, hvor den vege- 
tabilske ornamentik særlig fra 1300-aarene og utover tar fuldstæn- 
dig overhaand. I Ægypten og de tilstøtende lande er de derimot 
mere fremtrædende, og specielt synes de at være kommet til rik 
utvikling indenfor det mauriske kultursamfund. Man kunde fristes 
til ogsaa heri at se en antydning om, at den muhammedanske 
entrelacornamentik ikke er av fjern orientalsk oprindelse, men 
snarere har sin rot i Middelhavslandene. Imidlertid er et saadant 
indtryk altfor vakt til at ha nogen større betydning som argument, 
og det skulde heller ikke være nødvendig at støtte opfatningen av 
dette spørsmaal paa saadanne iagttagelser, naar motiverne selv, 
som vi har set, med tydelighet angir kilden. . | 
Betragter vi hele denne entrelacornamentik under ett i sin en- 
delige utformning, vil det straks springe i øinene, at de rent byzan- 
tinske motiver i denne senere periode spiller en forholdsvis under- 
ordnet rolle, selvom de nok til stadighet gaar igjen. Det typiske 
muhammedanske entrelacornament repræsenterer i virkeligheten 
en videre utformning av principper, som allerede forefindes 
1 den byzantinske entrelacornamentik, idet den forst og fremst 
bygger paa fiatemønstret og centralarrangementet og lægger 
hovedvegten paa en rik og mangeartet utnyttelse av polygo- 
D Waltiylsic. 1, Abb.4253 
>) Strzygowski: Altai-Iran, Abb. 166, øverst i IX. 
