1908] Hellig Olavs martyrgrav. 7 
stil. Skikken utfoldedes altsaa langsomt i begyndelsen av 13de aar- 
hundrede og stiger ind i det 14de sammen med den sterkt frem- 
trædende Maria-dyrkelse. Her kan ikke vor ottekants forhistorie 
søkes. Vi maa ind i en anden kulturkreds. 
Jeg gjør antikvar NrcoravysEns ord i ,Historisk tidsskrift* 2 
række VI til mine: ,Graven er den røde traad, der gaar igjennem 
domkirkens hele historie. Først naar graven og dens absolute be- 
tydning for en katholsk tid er bragt frem i lyset, kan opgaven siges 
at være tilfredsstillende løst. Sættes derimod graven ud af betragt- 
ning vil kirken fremdeles i flere væsentlige punkter bli staaende 
som en uløst og uløselig gaade.* Det er ikke tvil om, at St. Olavs 
orav var det vigtigste i Trondhjem. Madonna hadde man alle steder 
og hun var desuten endnu ikke blit fuldt saa moderne, som hun 
blev senere. Rent forretningsmæssig set var det St. Olav det gjaldt 
at hædre. Han trak de fremmede til byen og skaffet penger, ære 
og magt. Det var en pilegrimskirke, som stod for erkebispen som 
hans ønskers maal. 
Spørsmaalet er, hvor erkebispen saa har søkt sine forbilleder 
for denne sin bygningsskik. I den tidlig kristelige kulturkreds i 
Orienten findes en meget utbredd kirkeform, der blot bestod i en 
simpel runding eller ottekant med indre søiler. Det er det orien- 
talske martyrion, mindekirker, gravkirker over Orientens mange 
martyrer. Centralbygningen der særlig synes egne sig til gravmæle var 
meget benyttet i antikken. Engelsborg i Rom og Teodorik den stores 
eravmæle i Ravenna har jo rund og ottekantet form. For det orien- 
talsk-kristelige materiale henviser jeg til SrrzyGowskt: Kleinasien, 
eine Neuland der Kunstgeschichte, Lpz. 1903, hvor materialet er 
fremlagt. Fig. 3 og 4. Denne ordning er tidlig naadd til Vester- 
landene. Man ser spor herav i Frankrig allerede i merovingisk tid 
og i Aehen bygget Karl den store i sit paladskapel et stort anlæg 
av samme type. Dette centrale kirkearrangement holder sig længe 
særlig ved valfartskirker og kryptanlæg. Formen egnet sig ogsaa 
udmerket for selve det middelalderske geistlige scenearrangement især 
hvor centrum var en martyrgrav. Graven blev liggende i midten 
indenfor de otte søiler, med overlyset samlet paa sig. Rundt om 
kunde saa de troende samles og smaakapeller ved omgangen hadde 
man. 
Hele vor ottekants anlæg, dets form og fremfor alt selve kir- 
kens hjemlige forhistorie taler for, at vi her virkelig har en grav- 
kirke, selve St. Olavs martyrion, for at bruke det gammelkristelige 
