4 å James Å. Grieg. [No. 7 
Hjorten, Cervus elaphus Lm. 
Den hjort, som hører hjemme i det vestlige Europa, afviger 
fra den central- og østeuropæiske hjort ved sin mindre størrelse og 
ved mindre kraftigt udviklede horn. I ,History of the european 
fauna* søger professor ScHARFF at forklare denne forskjel ved at 
der har været to hjorteindvandringer til Europa, en ældre fra Lille- 
asien, som trængte frem til Vesteuropa, og en senere fra Sibirien 
til Central- og Østeuropa. FEfterat have omtalt hjortens udbredelses- 
omraade i ældre og nyere tid og de forskjellige hjorteracer siger 
ScHARFF herom: ,There were probably two distinet migrations of 
the Red Deer into Europe. An older one coming from Asia Minor 
into Greece. which stocked Sardinia, Corsica, Malta, and North 
Africa in the first place, when these were still connected with one 
another. This same migrations likewise affected western continental 
Europe, the Irish Red Deer being probably the descendant of this 
very ancient stock. The latter entered the island when it was still 
part of the Continent. The later migrations of a larger form came 
from Siberia and mainly over Eastern and Central Europe, but it 
appears that it also reached England, although there is no evidence 
of any of these Siberian deer having ever inhabited Ireland.* 
Paa den skandinaviske halvø forekommer hjorten i vor tid inden 
to vidt adskilte omraader, et i det sydlige Sverige, Skaane, og et langs 
Norges vestkyst. Den svenske hjort er svær og storhornet og slutter 
sig nærmest til den mellemeuropæiske race, medens den mindre, 
smaahornede norske hjort mere stemmer overens med den skotske. 
[ tilslutning til ScHarrrs theori hævder dr. STEJNEGER i en artikel i 
s The American Naturalist*, vol. 35, at der ogsaa til Skandinavien 
har været to forskjellige hjorteindvandringer, en ældre i præglacial 
tid paa en landbro fra Skotland til Norges vestkyst og en senere 
sydfra til Sverige. I ,OQn the geographic races of Red Deer in 
Skandinavia*, hvor de skandinaviske hjorteracer nøiere beskrives, 
kommer derimod professor LØnNNBERG til det resultat, at det mest 
sandsynlige er, at ,the red deer should have found its way from 
Sweden to southern Norway and then from there along the coast 
to western Norway where it gradually extended its distributions 
northward along the atlantic coast.* Den vei hjorten skulde have 
taget, falder saaledes sammen med ekefloraens indvandringsvei efter 
Buyrtts theori. 
