1908] Bidrag til kundskaben om Norges hvirveldyrfauna i ældre tider. 29 
søgte to dyr, han og hun, at svømme over det 2 norske mil (22.6 
kilom:) lange sund mellem fastlandet og Vegøen i Nordland. Hannen 
bukkede under, men hunnen kom over og tilbragte flere aar paa 
øen, indtil den i 1858 blev skudt. Nu er denne sidste distance 
mindre end det halve af rendens bredde. Danmark laa under tapes- 
tiden høiere end nu. Selv om vi antager, at denne hævning var 
saa stor, at havbunden syd og vest for renden var tørlagt, er det 
ikke tænkeligt, at hjorten kunde svømme over renden. Den kan 
saaledes heller ikke paa denne maade være kommen til os fra Skot- 
land. Af samme grund kan den ikke være kommen fra Jylland. 
Indvandringen maa være foregaaet over de danske øer og Sverige. 
I Danmark optraadte hjorten allerede under furutiden. At 
dømme efter Maglemosefundet maa hjorten allerede den gang have 
været ret almindelig, thi fra dette findested kjendes en mængde 
knokler og mange horn, hvoraf nogle var naturlig afkastede. Under 
eketiden var hjorten meget talrig i Danmark (WINGE, NORDMANN). 
I Sverige optraadte hjorten ifølge LØNNBERG først sammen med 
ekefloraen under slutten af ancylustiden, da Østersjøen endnu var 
et ferskvandsbassin og Sverige over de danske øer stod i forbin- 
delse med Jylland.” Til Norge maa hjorten have udbredt sig, kort 
efterat den var kommen til Sverige, thi det er uuder den varme 
tapestid, som falder samtidig med littorinatiden i+Sverige, at hjorten 
viser sig her i landet. 
Den nulevende norske hjort afviger fra den mellemeuropæiske 
ved sin mindre størrelse og ved mindre kraftige horn. FEndvidere 
skal den afvige i farve, i hovedets form og ved at den mangler 
manke. Nærmest slutter den sig til den skotske hjort, hvad Stks- 
NEGER nærmere har paavist i ,The origin of the so-called atlantie 
animals and plants of Western Norway". Fra denne afviger den 
dog blandt andet ved at dens vegt er gjennemsnitlig betydelig 
sværere (kfr. CorrzTT)”. Den svenske hjort, som i vor tid 
1) I denne forbindelse kan nævnes, at KJELLMARK 1 ,,Én stenålders boplats 
i Jåravallen vid Limhamn* beskriver fra Sydsverige en kystboplads fra de ældre. 
kjøkkenmøddingers tid, hvor der foruden en mængde stenaldersredskaber i bo- 
pladsens undre lag fandtes ben af hjort, raadyr, graasæl og hund. Som brændsel 
havde hovedsagelig: været benyttet ekeved. 
2) Paa Hitteren skal ifølge meddelese af mr. BLackwern til professor VoL- 
LETT 6 aar gamle og ældre kronhjorte have en vegt af 110—147 kilo. Vegten 
kan dog gaa op til 183 kilo. Paa de britiske øer skal derimod ifølge Bern og 
Lypekker den gamle kronhjort have en gjennemsnitlig vegt af 15—20 ,stone* 
