24 A. W. Brøgger. [Nr 
fra de sydlige findesteder. Istedetfor isolerede kulturområder får 
man på denne måte bevægelse fra sted til sted, hvorved der knyttes 
forbindelser i rækker av led. Nærmest ligger det at tænke sig, at 
disse kulturobjekternes vandringer er foregået fra hånd til hånd. 
Stenaldersbefolkningen i Øst-Preussen f. ex. havde sin rayon, som 
kunde nå til Kurland og Livland og over sjøen til Gotland. Paa 
denne måte vandrede gjenstandene, kjendskapet til typerne, kultur- 
indtrykkene fra sted til sted. 
Hvorvidt den hele kulturgruppe Å landsøerne — Uppland—J åmt- 
land — nordenfjeldsk skiferkultur skyldes en virkelig indvandring 
av et folk, skal her ikke berøres. Linnesstykkerne er, ifølge hele 
sin art, vandret fra hånd til hånd fra Øst-Preussen til det trond- 
hjemske i Norge og har herved fulgt en meget benyttet færdselsvei, 
som vi et øieblik skal dvæle litt ved. På flere steder 1 det fore- 
gående er det berørt, at der mellem de østbaltiske provinser, både 
de tyske og de russiske, findes tydelige kulturforbindelser i sten- 
alderen mellem Finland—Central-Rusland og enkelte av de svenske 
provinser. Der kan tænkes og påvises to hovedveie for disse 
forbindelser, nemlig enten 1) langs kysterne fra Øst-Preussen til 
Kurland, Livland og Estland og tversover den finske bugt (delvis 
også rundt denne), til det sydlige Finland, hvorfra veien førte over 
Ålandsøerne til Uppland, eller også over Qvarken til Ångerman- 
land, eller 2) fra de østbaltiske provinser direkte over sjøen til 
Gotland og herfra over til det svenske fastland. Man vil muligens 
holde det for en dristig antagelse, at stenaldersfolket med sine efter 
den almindelige opfatning så primitive samfærdselsmidler, skulde 
kunne tænkes at ha tilbakelagt den ca. 200 km. lange vei tilsjøs 
mellem fastlandet i syd og Gotland. Der findes imidlertid endel 
forhold, som ikke godt kan forklares uten antagelsen om en sådan 
direkte forbindelse. Jeg tror heller ikke, at man, når man nær- 
mere undersøker stenalderfolkets forbindelser og forbindelsesveie, 
behøver at vige tilbake for denne slutning. 
En detaljeret påvisning av de kulturelle forbindelser mellem 
de angivne lande hører ikke hjemme i denne opsats. I det nævnte 
arbeide om den arktiske skiferkultur får jeg anledning til at be- 
grunde mine anskuelser nærmere. Her skal jeg bare peke på de 
vigtigste led i bevisførelsen. 
I det østpreussiske, delvis også vestpreussiske materiale av 
stenøxer findes typer, der gjenfindes i de russiske Østersjøprovinser 
og går videre ind i Finland; de samme typer karakteriserer også 
