Efterskrift. 
Efterat denne opsats var færdig og avsendt til trykning, mottok 
jeg Hr. Amanuensis G. Harzströms avhandling ,Nordskandinaviska 
hållristningar II* Fornvånnen 1908, p. 49—86. Jeg kan ikke her 
gå nærmere ind på Hr. Harztströms opfatninger, men vil kun gjøre 
et par bemerkninger ved nogle punkter i hans avhandling. 
Hr. HarzströM har optat min teori om disse ristningers sam- 
menhæng med rensdyrtidens tegninger (Naturen 1906 p. 359), men 
tror derhos at kunne hævde, at mellemledet mellem de arktiske 
ristninger og de franske tegninger er dyrebillederne på hornøxen 
fra Ystad i Skåne. Meningen hermed er, som det iøvrig fremgår 
av HarLrLstrøms avhandling forøvrig, at knytte de arktiske rist- 
ninger sammen med den nordeuropæiske Azilien (Campignien, ældre 
trin), Maglemosegruppen, og videre, at den vei, hvorpå de arktiske 
ristninger skal være indvandret, må være en direkte fra Syd-Skan- 
dinavien. Jeg anser dette sidste for meget litet sandsynlig og Hr. 
HarrLstTrÖM selv har indrømmet, at beviset hviler på svake føtter. 
Når hele den sydvestskandinaviske stenalder savner realistiske kunst- 
frembringelser, således som Dr. Q. ArmaGren først og utførlig har 
vist, og når disse forekommer indenfor et utpræget østbaltisk om- 
råde synes det dog rimeligst at sætte dem i forbindelse med disse 
sidste. Den naturlige forklaring på forholdene bør da være den, 
at disse ristninger er resultatet av en kulturbevægelse fra sydost 
og øst til nordvest og vest, ganske som jeg ovenfor har forsøkt at 
vise ved enkelte detaljer, og som også den fuldstændige behandling 
av den arktiske stenalder vil vise. Den nøiere sammenhæng mellem 
den arktiske stenalder og den europæiske stenaldersgruppe er natur- 
ligvis ikke dermed avgjort, hvad angår de etniske grænser; men 
dette spørsmaal er ialfald likegyldig i denne forbindelse. Væsentlig 
er det, at de arktiske helleristninger er resultatet av den samme 
kulturbevægelse fra det syd- og østbaltiske område, som førte den 
arktiske stenalder til Norden. 
