1908| Hjorten og den skotsk-norske landbro. 5 
horn og brudstykker af horn, skriver sig fra dyr, som har været 
større end de nulevende. 
Med hensyn til hornene vil intet være vundet ved en detaljeret 
og kritisk undersøgelse, om de virkelig har været større end hos de 
nulevende dyr. Det er nemlig en bekjendt sag, at ældre tiders 
hjorte har havt betydelig større horn end nutidens. Selv i historisk 
tid kan vi spore denne mindskning i hornenes størrelse, for hverken 
i Mellemeuropa paa fastlandet eller i England træffer man nutildags 
paa horn af slig størrelse og omfang som fortidens jægere kunde 
ølæde sig ved. Det er umuligt af et horns størrelse at slutte sig 
til, hvilken race dyret har tilhørt. Om derfor den atlantiske hjort i 
tidligere tider havt staseligere horn end nufortiden,') saa viser den 
kun et forhold, som svarer til, hvad der har fundet sted hos andre 
racer. Om derfor de fossile norske horn er ligesaa store som de 
nulevende svenske og mellemeuropæiske, saa er dermed ikke paa- 
vist nogen artsenhed mellem de to dyr.” Under disse omstændig- 
heder er det fuldstændig ørkesløst at spekulere paa, til hvilken 
race det af CortretT først omtalte og paa Ringerike fundne sub- 
fossile horn hører, især da GRIEG nu oplyser, at dette horn ikke 
er blevet opbevaret (pp. 23, 24); det kan have tilhørt et i nordvestlig 
1) Jeg siger ,0m", ti det fossile Skeievandsskelet har, efter GrIEGS egne 
maal, mindre horn end det muligens lidt ældre men ellers lidt mindre nutidsdyr 
fra Masfjorden (56 cm. — spidsen dog brukket — mod 63 cm.), medens det af mig 
maalte og i Nationalmuseet her opbevarede eksemplar fra Nordfjord (mo. 143179) 
har en længde af nær 58 cm. Den slags maal er dog meget utilfredsstillende. 
2) Sammenligning mellem den fossile norske og de nulevende svenske 
hjorte har naturligvis ingen betydning. For at have nogen videnskabelig vægt 
maa det: vises, at de fossile og subfossile norske dyr var lige saa store og havde 
lige saa store horn som de fossile og subfossile svenske. Det kan derfor i denne 
forbindelse være godt at minde om, hvad LILLJEBORG siger (Sveriges och Norges 
Rygeradsdj. I. Dåggdj., 1874, pp. 792—793): ,I allmånhet erhöllo kronhjortarne 
i forntiden vida större och med flere taggar utrustade horn ån numera år hån- 
delsen . ..... De subfossila horn af dem, som uppgråfvas i torfmossarne eller i 
mergeln under dessa, åro ofta af kolossale dimensioner . ...... Denna de 
subfossila eller fossila kronhjorthornens betydligare storlek har man vanligen satt 
i samband med en större kroppsstorlek hos de kronhjortar, som burit dessa horn, 
ån hos de nu lefvande . . . men . . . . prof. F. WAHLGREN har nyligen visat, att 
åtminstone de kronhjortar, hvars ovanligt stora horn uppgråfvas i torfmossarne i 
Skåne, varit föga eller icke större ån de största i Tyskland nu lefvande kron- 
hjortarne. Den hos de fordom lefvande kronhjortarne starkare hornbildningen 
får derföre tillskrifvas en annan orsak ån större kroppsstorlek.* Dette holder 
vel ogsaa stik for Vestlandshjortens vedkommende. 
