89 



kommit parvis och häckande på flera ställen i den yttre 

 skärgården, men ses nu mera sällan. Hon är en af de 

 foglar, som sannolikt snart nog alldeles försvinner ur 

 denna skärgård. 



Anm.: På museum i Götheborg förvaras några exemplar af Slerna 

 nigra, unga och gamla, samt ett af S. cantiaca; alla fällda der i trakten. 



Larus tridactylus Lin. ses endast höst, vinter och 

 vår, men ej om sommaren härstädes, och osäkert om ens 

 då alla år. Om vintern 1849 var denna Måse ganska 

 allmän, särdeles i trakten af Klädesholmen, der hon i 

 större antal blef fångad på metkrok af fiskarepojkarne, 

 som använde en liten fisk till bete. Det är mest de gamle, 

 som infinna sig här. Blott en gång, den 19 December 1837, 

 har jag sett och fällt en ungfogel. 



L. canus Lin. är jemte argentatus den allmännaste 

 och förekommer ganska talrik i hela skärgården, både 

 inne i fjordarne och isynnerhet vid de yttre skären. Un- 

 der vintern synes större delen, särdeles de äldre, flytta 

 härifrån och återkomma i Mars, ty han är denna årstid 

 i långt mindre antal synlig än annars. 



Anm.: Den af Prof. Nilsson i faunan, pag. 320, under provisoriska 

 benltinningen "Evitspolig fiskmåse" beskrifna fogel torde näppeligen vara 

 annat än en L. canus, hvilkcn helt tillfälligtvis haft hvita spolar i vingpen- 

 norna och gräfre näbb än flertalet, ty man linncr stundom individuer äfven 

 af både argentatus, marinus och fusais med sådana. Storleken varierar 

 isynnerhet hos alla våra Måsar ganska mycket och lomnar derföre opålit- 

 liga karakterer, antingen man mäter näbb, ben eller andra delar. Stundom 

 träffas en argentatus lika stor med en marinus af do mindre och stundom 

 ej större än en stor fuscus. Iläraf kommer ock att man ofta har svårt att 

 afgöra om en ung Måse i sin första drägt tillhör antingen den ena eller 

 andra arten, emedan de dessutom äfven till färgen äro då hvarandra myc- 

 ket lika — argentatus bildar då en oafbruten öfvergång mellan marinus och 



