93 



ganska långt aflägsna vanliga nattställen, helt tvärbranta, 

 högre skär, vanligen kallade »Alkråkcskär», »Skarfsätcr» 

 o. s. v., hvilka redan på långt afstånd synas hvitgrå af 

 fogel-tiäck. Här är hon lättast fälld, om jägaren stäl- 

 ler sig på isen nedanföre, en stund innan hon kommer 

 om qvällcn för att taga sitt nattläger. När Ålkråkan 

 står på skäret och håller vingarna utsträckta, eller ock 

 flaxar med dem, säger fiskarena att hon svalkar sig, om 

 det än, såsom ofta är fallet, sker i den starkaste vinter. 

 Hvad anledningen härtill är, torde dock blifva svårt nog 

 att veta; men att det ej sker för att torka fjädrarna, soin 

 några äfven tro, kan temligen säkert slutas dcraf, att Ål- 

 kråkans fjädrar ej blifva våta mera än andra simfoglars, 

 att ej alla som liktidigt lemnat vattnet göra det, och att 

 det ofta sker sedan hon ganska länge suttit på det torra. 



Anm.: Älkråkan fäller ej, såsom de till Ordo 7 och 10 hörande fog- 

 lar, alla vingpennor liktidigt, utan småningom och, som det synes, utan 

 bestämd ordning, hvarföre hon ock ingen tid af året saknar flygförmåga. I 

 November och början af December synas do flesta hafva utväxt, ny drägt på 

 stjerten när, hvilken då ännu saknar en eller annan penna. Liktidigt här- 

 med erhåller hon i nacken, bakre delen af halsen och utsidan af låren nå- 

 gra rent hvita, glest sittande och längre fjädrar än do öfriga, bestående af 

 en helt lin spole med fann sittande likt en liten tofs ute i spetsen och för 

 resten naken. De rent hvita, glesa och mjuka fjädrar, hvilka betydligt 

 räcka utom de mörka på utsidan af låren och långs nacken, och som till- 

 höra den s. k. vinterdrägten, framkomma ej förrän i slutet af Januari hos 

 några de största och äldsta, och hos andra först i Februari. De blifva ej 

 fullt utväxta förrän i Mars och behållas ej länge; jag har sett dem fällda 

 redan tidigt på sommaren. Om alla hannar, hvilka redan i öfrigt erhållit 

 sin utbildade drägt, få dem, är osäkert, ty man ser, t. o. m, i Mars må- 

 nad, alltför inånga gamla foglar utan sådana, för att kunna antaga dem alla 

 vara honor. 



Med anledning af Prof. Nilssons beskrifning, i faunan pag. 477, öf- 

 vcr den gamle fogelns sonunardrägt, deri det säges, "att hufvudets sidor, 

 halsen framtill samt sidorna af bröstet äro svartaktiga, med smala, hvitgrå 

 fjäderkantcr; bröst, mage och undergump långs midten hvita, med svartak- 

 tiga fläckar;" anser jag mig böra nämna, att jag aldrig här sett någon gam- 

 mal fogel med detta utseende om sommaren, och att jag anser det tillhör.» 



