Bergiletten i Norge som vild og plantet. d 
kring aar 1800.') Endnu i 3dje utgave av S. Liljeblad’s »Svensk 
flora<, som var »med Norrska våxter tillokt« (1816), saavel som 
i Iste utgave av C. J. Hartman’s »Skandinaviens flora« (1820) 
nævnes ikke planten som norsk. 
Fra Kristianssands omegn anføres bergiletten i to haandskrevne 
plantelister av H. Engelhart fra begyndelsen av det 19de aar- 
hundrede; den ene av disse lister omfatter forfatterens iagttagelser 
1804—08, og den anden er datert 1811 (se Ove Dahl, 1895, 
s. 5. Mens J. W. Hornemann ikke i 2den utgave av sin 
»Plantelere< (1806) nævner bergfletten som norsk, sker dette der- 
imot i 3dje utgave av samme verk (1821, s. 277); ifølge hans 
angivelse her forekommer den i Norge »kun paa Vestkanten<. 
Endnu 1837 kjendte M. N. Blytt den bare fra den sydvestlige 
del av landet; i sin »Fortegnelse over de i Kongeriget Norge vild- 
voxende Træearter og Buskvexter« anfører han den som »almin- 
delig paa Strandklipperne fra Christianssand indtil Øerne i Hard- 
angerfjorden«, men nævner intet om dens forekomst længere øst- 
paa (1837, s. 326). Allerede aaret efter (1838) samlet dog Blytt 
den selv ved Langesund, og senere blev stadig flere voksesteder 
kjendt, saa hans søn, Axel Blytt, i 1876 kunde gi en omend 
summarisk, saa dog i hovedsaken rigtig fremstilling av berg- 
flettens utbredelse i Norge (1876, III, s. 886). 
Det er paafaldende at forekomsten av en saa vidt utbredt, 
saa stor og karakteristisk plante saa lenge har kunnet undgaa 
at bli omtalt i literaturen. Det viser hvor ufuldstændig kundskapen 
længe var om selv de mere iøinefaldende planters utbredelse i 
Norge. Av befolkningen har dog bergfletten tidlig været vel kjendt. 
Det maa man ha lov at slutte av de mange forskjellige dialekt- 
navne den har i vort land. Flere av disse maa, baade paa grund 
av sit indhold og sin form, antas at ha en ganske betydelig alder. 
II. Bergflettens navne i norske dialekter. 
Hvor bergfletten findes vildtvoksende, er den i regelen vel 
kjendt av befolkningen, som ikke godt kan undgaa at lægge merke 
1) Naar Jonas Ramus (1715, s. 265) i sin fortegnelse over ,ITræer 
og Urter som voxer af sig selv i Norrige* opfører en ,Hedera terrestris* 
