Bergiletten i Norge som vild og plantet. 69 
grænse. Naar bergtletten ikke som vildtvoksende har naadd længere 
mot nord langs Norges vestkyst, kan grunden alene vere, at den 
endnu ikke har hat tid nok til her at utbrede sig over 
hele det omraade, hvor naturforholdene gjør det mulig 
for den at vokse. 
Av fossilfund, som kunde gi holdepunkter for slutninger om 
bergflettens indvandring til Norge, foreligger der ikke meget. | 
vort eget land er bare en enkelt gang daarlige bladavtryk, som 
Axel Blytt under tvil henforte til bergfletten, fundet i kalktuf av 
uviss — sandsynligvis ganske ung — alder paa Mosterøen i Sønd- 
hordland (Blytt, 1909, s. 16). I Sverige er derimot vakre, fuldt 
sikre bladavtryk av bergflette fundet i kalktuf ved Benestad i Skaane 
og Botarfve paa Gottland. Ved Benestad blev den først paavist 
av Å. G. Nathorst 1 et av Å. E. Nordenskiöld 1873 ndsamlet 
tufmateriale (Nathorst, 1887; Kurck, 1901, s. 9 og 53), og ved 
Botarfve er den fundet av Thore G:son Halle (1906, s. 28, 29 
og 49). Paa begge disse forekomster optrer bergtletten sammen 
med en utpræget ekevegetation, og Gunnar Andersson antar 
derfor at den er indvandret til det sydlige Sverige under »eke- 
perioden« (1896, s. 48). 
Bergflettens voksemaate ved dens nordgrænse i Sverige og i 
Østersjøprovinserne tyder avgjort paa at den engang her maa ha 
hat bedre eksistensvilkaar og en større utbredelse. R. Sernander 
(1899, s. 93) og Sten Selander (1914, s. 351) tolker den som 
relikt i Målar-trakten; rimeligvis har den allerede vokset der under 
det postglaciale klimatoptimum. En lignende opfatning har 
Kupffer gjort gjeldende for de nordligste forekomster paa den 
anden side av Østersjøen (1905, s. 78). 
Sammenholder man hvad vi vet om dens forholdsvis høie 
alder i Sverige med det ovenfor paapekte forhold, at bergfletten 
i det vestlige Norge endnu ikke har opnaadd den utbredelse som 
klimatforholdene gjør mulig, ligger det nær at anta at den er 
indvandret til Norge fra sydøst, over Syd-Sverige til omegnen av 
Kristianiafjorden og derfra videre langs kysten vestover og nord- 
over. Ad denne vei antok Axel Blytt, at hele vort »atlantiske< 
floraelement, hvortil han ogsaa regnet bergfletten, er indvandret (1876 
b, s. 349; 1882, s. 183) I motsætning dertil har J. M. Norman 
£1855, s. 288), R. Sernander (1901, s. 414, flg.), N. Wille 
(1915, s. 101), o. a. hævdet den opfatning, at ialfald en større del 
