Ichthyologiske notiser I. 53 
moreringer i Form af korte, lyse Baand, der noget minde om Teg- 
ningerne hos visse Lycoder«. Farvetegningen synes altsaa at ha 
været som hos det her beskrevne eksemplar. : Et noget yngre individ, 
med totall. 297 mm., tat i Radøfjorden 24 oktober 1905, beskriver 
GRIEG (1912, p. 16) paa følgende maate: ,Dets farvetegning stemmer 
overens med den hos det av COLLETT beskrevne 498 mn:. lange eksem- 
plar fra Trondhjemsfjorden. Oversidens farve er rødlig, brun mar- 
moreret med et bølgeformet hvitagtig baand, som strækker sig fra ho- 
det til haleroten*. Dette eksemplar befinder sig i Bg. M.; farven er nu 
meget avbleket. Det av GRIEG brukte uttryk skulde tyde paa, at de 
lyse partier var indbyrdes sammenhængende slik at de dannet et 
langsgaaende bølgeformet baand. Det kan jeg dog ikke se har været 
tilfældet, men de lyse partier har været av større utstrekning end 
hos mit eksemplar. 
Ved hvilken størrelse blaalangen opnaar sin endelige ut- 
farvning derom foreligger der — saavidt jeg har kunnet se — 
ingen oplysning. SÆMUNDSSON (1909, p. 61) meddeler, at de eks- 
emplarer han har faat ved Island har maalt mellem 86 og 133 cm. 
Mindre eksemplarer er ikke kjendt herfra før man kommer ned 
til aarsyngelen. | ! 
Levevis: Om blaalangens tilholdssted ytrer COLLETT 
(1903, p. 55) sig paa følgende maate: »Som en arctisk Art fra det 
dybere Vand er den udbredt i størst Antal paa Dybderne udenfor 
Landets nordlige Kyster«. Paa bankerne her, utenfor Andøen, i et 
snes kilometer fra land skal aarlig flere tusen stykker fanges paa 
line og dypsagn, paa dyp fra 200—550 meter. Nogen arktisk art 
er dog blaalangen ikke. Den gyter i det varme vand, yngelen er 
saaledes av ScHMIDT (1906 a, p. 7) tat i mai—juni i Atlanterhavet 
vestenfor Skotland og nordover herfra til utenfor Islands syd- ng 
vestkyst; i størst antal blev yngelen tat pelagisk vestenfor Skotland 
ved og utenfor 1000 m. kurven. Ifølge Damas (1909, p. 65, kart fig. 
18) er yngel paa 10—35 mm. længde tat ved vor kyst i Hjørund- 
fjord, derimot ikke i Nordhavet og heller ikke over bankerne her. 
Blaalangens egentlige hjem synes efter dette at være de store dyp 
i det nordlige Atlanterhav, utenfor 1000 m. kurven. Bestanden ved 
vor kyst maa dog antagelig rekruttere sig selv, omend det hittil er 
litet som er kjendt om dens forplantning her. At arten dog som 
omtalt av COLLETT ikke bare er talrik utenfor landets nordlige kyster, 
men ogsaa er almindelig i de ytre vestlandsfjorde, det fremgaar 
