48 Jens Holmboe. 



Efterat sneen er gaat bort, varer det i regelen ikke længe før blaa- 

 bærlyngens vinterknopper begynder at svulme sterkt og kort efter 

 at aapne sig. Blandt de lyngplanter jeg har fundet hos ryper skutt 

 i mai, ute ved kysten og i en indlandstrakt som Valders, indtar 

 blaabærlyngen den fremste plads og den er vistnok særlig værdi- 

 fuld for ryperne paa denne tid. 



Naar friske skud av græs og urter begynder at spire frem om 

 vaaren, gir de et sikkert kjærkomment tilskud til lirypens føde. I 

 mit materiale er rigtignok saadan føde ikke paavist i kro- og kraas- 

 indholdet hos liryper skutt tidligere end 30te mai (blade av 

 Alchemilla alpina hos en rype fra Sør-Aurdal i Valders), men 

 det er sandsynlig at man i et større materiale vilde kunne finde nye 

 skud og blade, fremvokset samme vaar, paa et adskillig tidligere 

 tidspunkt. Herfor taler bl. a., at jeg hos flere islandske ryper, av- 

 sendt fra Akureyri 14de april 1923 og dræpt umiddelbart i for- 

 veien, har fundet friske blade av forskjellige urter. 



Kan den erfaring vi fortiden har om lirypens føde bidra til 

 at forklare de meget omtalte vekslinger i rypebestanden? Svaret 

 paa dette spørsmaal maa vistnok bli, at sikre holdepunkter herfor 

 har vi ikke. De plantearter som til de forskjellige tider av aaret, 

 inde i landet saavel som i kystfraktene, utgjør hovedmængden av 

 lirypens føde, har alle en vidtstrakt utbredelse gjennem største- 

 delen av landet, og de fleste av dem optrær i mængde eller like- 

 frem dominerende i en række av vore mest utbredte plantesamfund 

 (især lynghei, hei-bjerkeskog, eng-bjerkeskog og andre eng-sam- 

 fund, mosemyr, græsmyr). Av naturhindringer, som kunde gjøre 

 føden utilgjængelig for ryperne, vil der neppe kunne bli tale om 

 andre end sne og is om vinteren. Men i de deler av landet hvor 

 dette indtræffer, vil der næsten altid nogenlunde i nærheten findes 

 bjerkeskog hvor ryperne kan livnære sig saa længe hindringen 

 varer. At friske ryper i nogen del av Norge i større utstrækning 

 skulde behøve at omkomme av mangel paa næring, forutsætter et 

 sjeldent sammentræf av uheldige omstændigheter. Mest til hinder 

 er snedækket i de vidtstrakte jevnt kuperte skogtrakter paa Øst- 

 landet og i visse indlandsstrøk nordpaa. Paa Vestlandet er sne- 

 dækket ikke saa s^mmenhængende; næsten overalt vil der her fin- 



