50 Jens Holmboe. 



stillingen for ryperne, naar marken er helt sne- og isdækket og sam- 

 tidig alle bjerkekvister er overtrukket av en fin isglassur. Men og- 

 saa naar kvistene ikke er isklædt ser det ut til at bjerkekvister 

 alene er en føde som lirypen bare i mangel av noget bedre lar sig 

 nøie med. Overalt hvor den om vinteren kan komme til markvegeta- 

 tionens lyngplanter, ernærer den sig først og fremst av disse. 

 Dette gjælder ikke bare ute ved kysten, men ogsaa inde i landet, 

 hvor snemængden er stor, saafremt det overhodet er mulig at finde 

 litt lyng paa steder hvor sneen ikke gjør den helt utilgjængelig. 

 Adskillige eksempler herpaa er nævnt i det foregaaende (se især 

 kap. II). Man kommer vist sandheten noksaa nær om man opfatter 

 indlandsrypernes sterkt ensidige vinterkost av bjerkekvister som en 

 surrogatføde, værdifuld fordi de kan opretholde livet der- 

 med men ellers i længden litet tjenlig for dem. Det vilde være av 

 interesse utpaa eftervinteren at faa utført vegtbesiemmelser av et 

 stort antal friske ryper i en indlandstrakt, hvor sneen har tvunget 

 dem til i længere tid at leve av bjerkekvist. 



Til andre tider av aaret, naar marken ikke er snedækket, later 

 det ikke til at vore liryper foretar nævneværdige flytninger for 

 fødens skyld. 



Det er, som bekjendt, et vigtig resultat av Aug. Brink- 

 m a n n' s undersøkelser over lirypens endoparasiter, at vi sandsyn- 

 ligvis her i landet er forskaanet for den farlige snylter Trichostron- 

 gylus pergracilis, som er til saa stor skade for grousebestanden paa 

 de Britiske øer (Berg. mus. aarb. 1921 — 22, Naturv. række, nr. 3, 

 s. 21 — 23). Robert T. Lei per har vist at denne snylter uten- 

 for grouse'ns legeme især lever paa røslyng (Calluna), som aaret 

 rundt er grouse'ns vigtigste føde, og at det er ved at æte kvister 

 av røslyng grousen faar snylteren i sig (The Grouse in Health and 

 in Disease, s. 218—234). 



Naar vi nu vet at ogsaa lirypen i de norske kysttrakter i ganske 

 stor utstrækning ernærer sig av røslyng, gir dette en yderligere 

 grund til at vogte sig for at indføre grouse-kyllinger eller voksne 

 grouse hit. Faren for at lirypen kunde bli smittet er saa stor, at 

 der sterkt maa advares mot et saadant eksperiment. 



