52 Jens Holmboe. 



Et vigtig bidrag til kundskapen om Spitsberg-rypens 

 (L. maias hyperboreas) føde skylder vi den svenske botaniker Otto 

 Ekstam, som har undersøkt ventrikelindholdet av 6 ryper skutt 

 ved Advent Bay i midten av august 1897 (Tromsø museums aars- 

 hefter, bd. 20 (1897, s. 52—53). Det viste sig at disse ryper hadde 

 levet av en meget variert kost, frugter, frø og skud av en hel 

 række urtagtige planter, desuten blade av polar-vidje (Salix polaris) 

 og kapsler av en moseart. Fremfor alt fandtes yngleknopper og 

 andre deler av harerug i stor mængde, i et antal av indtil flere 

 tusen yngleknopper (maximum 4254) hos de enkelte ryper. 



Arnold Pike fandt under sin overvintring paa Amster- 

 dam-øen, at ryperne om vinteren skaffer sig sin føde ved at grave 

 lange ganger under sneen (citert efter Alexander Koenig: 

 Avifauna Spitzbergensis, s. 161, Bonn 1911). Paa anden maate 

 vilde det neppe heller være mulig at forklare, at der under den 

 svenske overvintrings-ekspedition ved Mosselbay den 5te og 6te 

 februar 1873 blev skutt syv ryper med kroen fuldstoppet av knop- 

 per av en Cerastium-avt (A. E. Nordenskiold, Bih. till K. 

 sv. Vet. Akad. Handl., Bd. 2, nr. 18, s. 60). 



Den islandske rype (L. matas islandoram) ernærer sig 

 if. N. Mohr især av reinblom (Dry as octopetala), krækling 

 (Empetram nigram) og dvergbjerk (Betala nana); den førstnævnte 

 art, som paa Island ofte kaldes rjdpnalaaf eller rjapnalyng, er if. 

 Mohr »Rypens fornemste Føde om Vinteren« (Islandsk Natur- 

 historie, s. 50 og 191, Kbhvn. 1786). Ovenfor, s. 28—29, er git en 

 fortegnelse over fødeindholdet hos 10 islandske ryper, avsendt fra 

 Akureyri 14de april 1923 og skutt i nærheten av denne by dagene 

 nærmest i forveien. Føden utgjordes især av skudstykker og blade 

 av forskjellige dvergbusker og fleraarige urter; hos ikke mindre 

 end 7 av ryperne fandtes skudstykker av Eqaisetam variegatam. 

 Paafaldende var det hos ryper skutt i første halvdel av april at 

 finde friske unge blade, fremvokset samme vaar, av forskjellige urt- 

 agtige planter (Sibbaldia procumbens, Alchemilla alpina, Potentilla 

 verna). Ryperne maa aabenbart ha beitet paa steder, hvor vaar- 

 utviklingen var særlig langt fremskredet. Blandt de planter som 

 har indgaat i deres føde er ogsaa Saxifraga oppositifolia, Dryas 

 octopetala, Potentilla verna og Thymus Serpyllam y som det endnu 

 ikke er konstatert at den norske lirype fortærer. 



