Hjortens utbredelse i Norge. 41 



En broforbindelse mellem nord og syd over Vannelvs- og Søvde- 

 landet— Gurskø— Hareid— Sulen— Skodje og Vatnelandet— Mien— 

 Aukra til Frænahalvøen maa vel ialfald kunne antages at ha 

 eksistert og rimeligvis holdt sig ogsaa ned i den historiske tid. 

 Paa Frænahalvøen og Sekken har den ifølge Kraft ogThesen 

 hat tilhold i historisk tid, den har da sikkerlig ogsaa hat tilhold 

 omkring indre del av Romsdalsfjorden. 



Fra disse trakter maa den være forsvun'det senest i den sidste 

 del av det 18. aarh. Og da Strøm ikke nævner forekomster i 

 Søndmørs fastlandsherreder — de sydligste undtat — hverken fra 

 sin samtid eller i fortiden, saa maa den her, om den overhodet 

 her har hat tilhold, være forsvundet langt tidligere, senest i det 

 17. aarh. Rovdyrene har da her, saavelsom nordenfor, fordrevet 

 den ut til øene. 



Hvor tidlig bruddet mellem nord og syd skal sættes, lar sig 

 naturligvis heller ikke si; antagelig har det nu bestaat i mindst 200 

 aar, muligens meget længer. 



Mot denne betragtning kan stilles en anden, den nemlig, 

 at de tre fastlandshalvøer mellem Voldenfjord, Hjørundfjord, Stor- 

 fjord og Romsdalsfjord overhodet ikke har hat nogen oprindelig, 

 stationær bestand av hjort, men at den sydfra har spredt sig over 

 Gurskøy, Hareid, Sulen til Oksnøy, og nordenfra, fra Fræna, over 

 Aukra til Mien. Forekomsten om indre del av Romsdalsfjorden 

 har da aabenbart ogsaa sin oprindelse i en invasion fra nord. 

 Det er kun hulefundet paa Lepsø som vanskelig lar sig forene 

 med denne betragtning. 



Denne sidste antagelse reiser med andre ord tvil om den 

 almindelig antagne teori om hjortens utbredelse i Norge som en 

 samlet invasion østfra, rundt Sørlandskysten og langs hele Vest- 

 landet nordover til langt op i Nordland. 



Prof. Brinkmann har i anlednnig av nærværende utbre- 

 delseskart uttalt at det bringer i tankene den mulighet, at bestan- 

 den nordenfor Romsdalsfjord kan være kommet ad en østligere 

 indvandringsvei. Den samme tanke sees ogsaa Sven Ekman 

 at ha fremsat i det nylig utkomne store arbeide over Skandinaviens 

 dyregeografi. Ekman sier her at den mulighet ikke maa lates 

 uomtalt at Nordmøre-Sørtrøndelagsbestanden kan være naadd 

 frem til sit distrikt over Dovre, og at en saadan indvandring ikke 

 behøver at ha efterlatt fast bestand i de trakter hvorigjennem træk- 

 ket har foregaat. 



