En vestnorsk grav med romerske glasbægere. 



Fig. 1. Utsigt over Mæledalen. 



SØ — NV. Den dødes hode har ligget i NV. I den motsatte 

 ende stod en 50 cm. høi spids sten, som nu indtok en litt heldende 

 stilling, men som vistnok oprindelig har staat lodret. Stenen sees 

 op reist paa fig. 2, som viser graven helt tømt for jord. Ogsaa 

 denne reiste sten er noget nyt for vore gravanlæg fra romersk 

 jernalder og heller ikke fra andre omraader har jeg i litteraturen 

 kunnet finde omtalt noget lignende fra samme tid, mens der i 

 Nordtyskland kj endes eksempler paa slike reiste stener i graver fra 

 tidlig jernalder og disse ansees her som staaende i forbindelse med 

 tro og kultus. 1 ) Paa samme maate maa vel ogsaa stenen i fore- 

 liggende tilfælde opfattes og det skal i denne forbindelse mindes om 

 de saakaldte hellige hvite stene, hvorav i alt 8 stykker er fundet inde 

 i gravhauger eller røiser og som tilhører tiden omkring 400 e. Kr. 2 ), 

 altsaa omtrent samme tid som vi skal se Mælegraven tilhører. 



*) M. Lienau i Mannus V, s. 207. Jfr. samme forfatter i Mannus- 

 bibliotek XIII, s. 31. 



2 ) Th. Petersen, Nogle bemerkninger om de saakaldte »hellige 

 hvite stene*. T. V. S. 1905, nr. 8. H. G j e s s i n g, Et gammelt kultsted i 

 Sandeid. Maal og minne 1915, s. 65 f f. 



