En vestnorsk grav med romerske glasbægere. 



Mens det ellers maa sies om bronsesakene i fundet at de 

 gjennemgaaende er forholdsvis godt bevaret, er dette desværre ikke 

 tilfældet med fibulaen (nr. 21 paa planen), som efter de bevarede 

 fragmenter at dømme maa ha været et usedvanlig vakkert stykke. 

 De rester som nu er levnet utgjør spiralen og et litet stykke av 

 foten som er tykt støpt og prydet med vertikalt- og skraatstillede 

 streker. Trods ået bare er faa og smaa fragmenter vi har at bygge 

 paa, tør det dog ansees for sikkert at spænden har tilhørt den 

 fibulatype som i Ryghs atlas er repræsentert av fig. 243. 



Fig. 4 og 5. Bronseringer fra graven. 



Foruten av fibulaen har dragten været sammenholdt av tre 

 bronsenaaler, hvorav brudstykker er bevaret. To av naalene, som 

 nu sitter i en klump der vistnok er rester av tøi, tilhører formen 

 V. J. G., fig 111, hvis særkjende er at den er riflet øverst men for- 

 øvrig helt glat, hvilket er av betydning for kronologien, da naaler 

 som kun er riflet like under hodet kun kjendes fra yngre romersk 

 tid. Den anden naaleform med kraftig profileret hode, som ogsaa 

 pleier at optræ i fund fra samme periode, foreligger i vort like- 

 ledes kun i fragmenter. 



De som fig. 4 og 5 i naturlig størrelse avbildede belteringer 

 av bronse laa langt fra hverandre i graven og maa tilhøre hver 

 sit belte, hvorav intet har været omgj ordet den døde ved nedlæg- 

 geisen i jorden. Oprindelig fæstet til et belte har vel ogsaa det 

 fundne cylindriske naalehus av bronse været. 



Til det rent personlige utstyr, som man i den romerske jern- 

 alders senere halvdel pleiet at lægge ned i en fornem kvindes grav, 

 hører ogsaa et større eller mindre antal glasperler. Paa Øst- 

 landet, som stod i nærmere forbindelse med de lande hvorfra disse 

 smykkegjenstande importertes, er kvindegraver fra denne tid gjerne 



