16 Anathon Bjorn. 



forklares neppe alene paa denne maate da vi jo har mange eksem- 

 pler paa glasser som har holdt sig udmerket. En langt storre rolle 

 maa glassets kemiske sammensætning ha spillet. I Mælegraven 

 var størstedelen av glasset smuldret ganske op, saa jeg kunde ta 

 omtrent en næve fuld med blaa og grønne glaskorn, og det saaes 

 at glasset hadde spaltet sig efter lagdelingen. Ved optagelsen av 

 perlene gjordes en iagttagelse analog med denne. Det viste sig, 

 at de grønne perler hadde holdt sig udmerket og lot sig ta op 

 uten at gaa istykker, mens en stor del av de blaa var smuldret hen 

 og flere op løstes helt ved berøring. 



Paa grundlag av de her nævnte fund av Oberfangsglåser i 

 Norge kan der om deres tidsstilling sies at de har været kjendt og 

 anvendt i sidste halvdel av yngre romersk tid saavel som nogen 

 menneskealdere senere, da de to Gloppenfund maa henføres til 

 midten av det 5. aarhundrede. Uberfangsglassenes tid falder saa- 

 ledes sammen med glasbægerf ormen R. 335 og er vel kommet hit 

 til landet med den samme kulturstrøm som førte disse hitop. Av 

 Kisas redegjørelse for Uberfangsg lassene fremgaar det at de 

 særlig har været fabrikert i Syd-Europa. Det er en liten, men 

 interessant gruppe denne oldsaksform utgjør og en utførligere 

 behandling av den vil indgaa som led i et kommende arbeide ved- 

 rørende norske kulturforhold i den tid det her gjælder, her skal 

 endnu bare mindes om at det er meget sjeldent at finde to glas- 

 bægere lagt ned i en grav, mig bekjendt er dette tidligere kun 

 hændt to ganger, nemlig i en kvindegrav fra gravpladsen ved 

 Stoie-Dal i Skjeberg 1 ) og i et gravfund fra Salthammer i Frol ved 

 Levanger. 2 ) I det ene tilfælde dreier det sig sikkert og i det andet 

 sandsynligvis om ensdannede glasbægere, saa man kunde være 

 fristet til at opfatte dette dobbelte sæt glaskar i kvindegraver som 

 et rikere uttryk for skikken at lægge to drikkehorn i mands- 

 gravene, et træk der som paavist av A 1 m g r e n røber sydlige 

 impulser. 3 ) 



Samtidig med den rike gravskik som sætter ind i yngre romersk 

 jernalder optrær i graven nye former av redskaper og husgeraad. 

 Blandt de sidste er det særlig de bronsebeslaatte træspand som fra 



1 ) Jan Petersen, Gravpladsen fra Store-Dal, 1916, s. 41. 



2 ) A. Bjørn, Fra den romerske jernalder i Trøndelagen, T. V. S. 

 1919, nr. 6, s. 19 og 28. 



3 ) 0. Almgren i Mannus V, s. 276. 



