250 



PÅ T, MEN, SIBI11 IS KA IS HA FS K US T KSS FO G ELF A l ' .V A. 



Derefter besöktes den 3 augusti Beli Ostroiv eller Hvitön (se 

 Vegas färd, I, s. 191; 73° n. br., 70° 42' o. 1. Gr.), en af fin sand 

 bildad, alldeles låg, jemn ö norr om Samojed-halfön. Öns strän- 

 der äro nakna, men dess högre ställen beklädas med mossa 

 och lafvar, några örter och enstaka grästufvor, samt hyser 

 sötvattensamlingar med sumpiga stränder och kärraktiga ställen, 

 der marken antager en svag grönska. 



På norra kusten af Samojed-halfön eller Jalmal besöktes den 

 4 augusti helt kort en plats vid Malygin-sund (72° 52' n. br., 

 70° 10' o. 1. Gr.). 



I ändamål att förenkla redogörelsen för den nästföljande 

 kuststräckans topografiska förhållanden vilja vi till först i korthet 

 angifva de växttopografiska afdelningar, som Kjell man der- 

 städes urskilt och (s. 238 — 246) närmare beskrifvit. Han åt- 

 skiljer : 1) rutmark, lindrigt sluttande, i allmänhet fast och torr 

 mark, der jorden spruckit i smärre, sexsidiga, regelbundna och 

 merendels något kupiga rutor, med ytterst torftig vegetation 

 blott i sprickorna eller ock längs dessas kanter; 2) klipp- 

 mark, bergiga kullar eller åsar, på ytan söndersprängda till 

 stenrösen, eller ock andra terränger med hopade klippor och 

 stenar, h vilka mer eller mindre rikt täckas af lafvar af olika 

 slag, stundom med mer eller mindre inblandade fanerogamer, 

 deribland åtskilliga risväxter (Empetrum, lingon m. fl.); 3) 

 blomstermark, lucker, näringsrik jord på skyddade, för in- 

 solation väl belägna ställen, med artrik, mer eller mindre riklig 

 växtlighet af blomster med inblandade gräs och småris samt 

 mossor och lafvar; 4) kärrmark, jemna eller endast svagt 

 sluttande, lågländta och fuktiga, om våren mest öfversväm- 

 made marker, med bottenlager af bladmossor och inblandade 

 lafvar och något hvitmossor, samt ofta rikligt med gräs och 

 halfgräs, bildande en mer eller mindre frodig matta med ofta 

 inblandade örter. (De tvänne återstående slagen, tufmark 

 och sanddyner, som uppträdde längre österut, skola i det 

 följande behandlas). Dessa olika slags marker förekomma på 

 de olika orterna i vexlande förhållanden, betingande h varje 

 trakts utseende. 



Näst efter Beli Ostrow besökte expeditionen Taimur-landets 

 kuster. Närmast stranden är trakten i allmänhet lägre, och 

 öfver hufvud är södra delen af Taimur-landets såväl inre som 

 kuststräcka endast ett lågt tundraland. Men emedan Byrrangä- 

 bergens klippmark uti inre Taimur-landets nordliga delar 

 sträcker sig ända till eller nära intill h af vet, äro kusterna på 

 dessa orter öfverhufvud, både på vest- och ostsidan, höga och 



