VEGA- EXPEDITION ENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 



klippiga, utan att dock stupa brant ända ned i hafvet. Detta 

 iakttogs särskild t om vesthusten af Taimur-landet, hvilken 

 expeditionen hade tillfälle att närmare iakttaga. 



Vid Dicksons ö och hamn (73° 29'), som besöktes den 6—10 

 augusti 1878, afvexla klippmarksåsar med mindre torftig rut- 

 mark, äfvensom ställvis fattig, ställvis skäligen rik blomster- 

 mark och flerstädes kärrmark; trakten är således temligen om- 

 vexlande och icke alltför ödslig (Vegas färd, I, s. 186). Längre 

 inåt land äro bergen 150 — 200 meter höga (Vg. f., I, s. 361; 

 Almqvist, s. 202). 



Minin-ön (74° 51'), besökt den 11 augusti, är ett ödsligt, 

 klippigt, lågt och kalt skär, med temligen torftig rutmarks- 

 vegetation samt här och der lafbe vuxen klippmark (Vg. f., I, 

 s. 305). 



Tvänne små öar (76° 16' och 18') bildande lågland, fuktig 

 tundra med spridda, lafbevuxna stenrösen (Almqvist, s. 204) 

 besöktes den 13 augusti. 



Taimur-ön och Aktini a-hamnen (76° 15 — 18') den 14 — 18 augusti. 

 Ofvanför den lägsta klippstranden sträcker sig en något ku- 

 perad, fuktig tundra, genomstruken af åslika, ofta yppigt laf- 

 bevuxna stenrösen. Växtligheten sammanhängande, gles, ställvis 

 afbruten af nakna, svarta fläckar (Vg. f., I, s. 318 — 319; Alm- 

 qvist, s. 204). 



Kap Tscheljuskin (77° 36'), den 19 — 20 augusti. På en låg, 

 tudelad, något tiotal fot hög udde följer en enformig, vidsträckt, 

 naken eller ytterst torftigt bevuxen rutmark, på sjelfva udden 

 öfvergående i fattig blomstermark, och genomdragen af en 

 långsluttande, redan inom synhåll 300 meter hög bergsrygg 

 (Vg. f., I, s. 325; Almqvist, s. 206). 



Ostkusten af Taimur-landet bildar en 30 — 60 meter hög, 

 jemn strandafsats af samma utseende som på Taimur-ön; längre 

 inåt land 6 — 900 meter höga berg (Vg. f., I, s. 336). Här pas- 

 serade Vega isfält samt ankom derefter till 



Preobraschenie-ön (74° 44' den 24 augusti), utanför Chatanga- 

 vikens mynning; är ett 30 — 60 meter högt, af kalk och sandsten 

 bestående, rikt fogelfjäll (Uria ärra och grylle v. Mandtii samt 

 Larus tridactylus) ; ön bildar i nordvest en tvärbrant stupa, är 

 i sydost långsluttande till tvänne sandreflar; rik vegetation af 

 gräs och blomster, mossa och laf, isynnerhet på den skyddade 

 och gödslade sydvestsidan (Vg. f., I, s. 336—339; Almqvist, 

 s. 206). 



Förbi Lenas mynning ångade expeditionen vidare den 

 29 — 31 augusti nära de sydligaste Nysibiriska öarna förbi Stol- 



