VEGA -EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 25' 



denna i en jemnare, nästan tuf-fri eller gles- och lågtufvig 

 mark, i det Eriophorum mest ersattes af gräs eller halfgräs, 

 ofta mattbildande, och några örter tillkomma (Stellaria humifusa 

 och Saxifraga rivularis m. fl.). På magrare ställen af bry tes 

 mattan af bruna fläckar utaf Empetrum och Ledarn eller af 

 gråaktig lafskorpa, öfverdragande utdöda risväxter, likasom på 

 krönet af kullar och åsar. 



På detta låg- och tundraland höjer sig marken blott ställ- 

 vis till större höjder och dylika nå på ett par ställen kusten 

 samt bilda der berguddar, som af bry ta strandvallens enformiga 

 drag. I vester föga långt från Pitlekaj ligger den nära 70 

 meter höga Jinretl en-höj den, som norrut efter en svag 

 sluttning genomskäres till en 30 — 40 meter hög, brant och 

 sönderklyftad granitstupa, Jinretlen-udden, hvars krön 

 bildas af klippmark och hvars fot höljes af stora, nedfallna 

 block (Almqvist, s. 213). Sydvest om denna höjd finnes en 

 annan af omkring 100 meter. Tjugu eng. mil i S.SV. från 

 Pitlekaj ligger det 180 ä 200 meter höga Ta ffel berget, 

 en ojemn tundrahöj d, till hvars omgifningar exkursioner gjordes 

 i mars månad. Den lilla ön Idlidlja, 14 eng. mil O. om 

 vinterstationen och en eng. mil utanför Tjapka-strand vallen, 

 bildas mot söder af en sluttande sandstrand med enstaka sten- 

 block, men mot norr och öster stupa blottade gneislager 25 — 

 30 meter tvärbrant ned i hafvet; på nordsidan ansluter sig 

 dertill en klipp-pelare, Jauranka, af samma höjd. Begge dessa 

 klippbranter erbjödo häckningsplatser, alldeles afvikande från 

 öfriga stranden. Af ungefär likartad beskaffenhet, kanske mera 

 söndersplittrad och terrassformig, torde den längre österut lig- 

 gande bergudden Serdzekamen vara, som dock icke besöktes; 

 den bildar yttersta utsprånget af en mot kusten framträngande 

 serie bergshöjder, hvilka redan tio a tolf eng. mil inåt land 

 torde nå en höjd af 6—900 meter (Vegas färd, II, sid. 27). 



Utmed bergsluttningarna ligga större sträckor af klippmark. 

 Endast på skyddade ställen, särskildt i dalarne längre inåt land 

 bli buskarna mera försigkomna: videt (Salix Boganidensis) och 

 dvergbjörken (Betula glandiäosa) nå der en höjd af en meter och 

 täcka ställvis en areal af några qvadratmeter eller mera (Vegas 

 färd, I, sid. 482), bildande förposter till en mera utvecklad 

 buskregion. 



m v. 17 



