V EG A- EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 



263 



yttre sida brungrå, undre sidan grå ined ett nästan hvitt band på de mel- 

 lersta pennorna, nedanför täckfjädrarna och ett annat smalare, icke fullt så 

 ljust band strax bakom skulderkanten. Af vingpennorna är den 3:dje längst, 

 2:dra och 4:de något kortare; den l:sta pennan är betydligt kortare än ving- 

 täckarna. (Nordqvist). 



Följande mått (i mm.) äro tagna af n:r 205 och 238 såsom 

 färska, af n:r 301 såsom konserverad: 











Näbbens 





£ 







N:r. 



p: 



aq 



a 



Oq 



CO 



3 



zn 

 cd" 



b 



längd 



ty 



o: 

 &" 



<l ' 



d 



B 



d 



rt> 

 B 



p 



(B 



B 



p 



B 



P° 

 B 



B 

 O 



p* 



B 

 B 



?r 

 o 



tel 

 p 



g 



o 



B 



B 



5 

 <i 



p 



B 

 B 



P 

 B 



205, Ve Pitlekaj ... 



175—180 



105 



73 



20 



12 



4,5 



5 



27 



21,5 



15,5 



7 



238,0*, s /e 



184 



106 



76 



20 



13 



5 



6,5 



30,5 



23 



14,5 



7,5 



301. 10 /e 



— 



100 



71 



— 



12,5 



4,7 



— 



31 



21,5 





— 



Såsom redan nämndes tillhör arten den nordamerikanska 

 kontinenten; varieteten Alicice (som icke har rostfärg på kinder 

 och hals) tränger i allmänhet något nordligare än hufvudarten 

 och tyckes hålla sig inom gränsen för buskregionen. Till 

 vintern flyttar arten ända till Cuba och Ecuador. Norrut är 

 hon funnen ända på Grönland vid Godthaab (tillfälligtvis), på 

 Labrador och i Hudson Bay-länderna, samt är utbredd längs 

 Mackenzie-floden ända till Ishafvet (Ross, Blakiston), och 

 tränger uti Alaska jemte videbuskarna ända till mynningen af 

 Jukon-floden (D. & B.), Kowak-floden (Towns.) och Kotzebue- 

 sund (Nelson). 



Sistnämnde författare angifver (sid. 57), att arten skulle finnas 

 j em väl i Kamtschatka, och på grund häraf antagligen ock uti 

 nordostligaste Sibirien, men Stejneger har (Auk 1884, sid. 

 166) sökt vederlägga den förra uppgiften, såsom beroende på 

 något misstag. Vega-expeditionens fynd gifva emellertid stöd 

 för Nelsons uppgifter, och det synes vara antagligt, att fogeln 

 finnes, åtminstone nordligare i Kamtschatka eller i dess inre. 

 Arten har tydligen kommit öfver till Tschuktsch-halfön från 

 Alaska, och vidare utbredt sig i nordöstra Sibirien. Redan 

 May del fann henne vara ganska allmän i Tschuktsch-landets 

 skogbevuxna inre (Taczan., Journ. f. Orn. 1872, sid. 440). 

 Cabanis anför fogeln (T. Swainsonii) från Sibiriens ostliga 

 delar och Taczanowski (T. Alicice) från trakten norr om 

 Jakutsk (J. f. Orn. 1873, sid. 112). 



