VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 265 



en mängd; på Jinretlen-udden iakttogo löjtnant Palanderoch 

 doktor Kjellman en stor mängd individer, hvilka voro så litet 

 skygga, att man kunde komma dem på ett par stegs afstånd. 

 Äfven den 15 juni hemtades en mängd exemplar, eller syntes 

 bland andra småfoglar på de snöfria fläckarna uppå strand- 

 kullarna. Den 16 erhöllos endast några få stycken, deribland 

 från Najtschkaj. Äfven uti det inre af Tschuktsch-halfön hade 

 doktor Almqvist observerat fogeln under en utfärd, som. han 

 företog den 13 — 17 juni ned åt Koljutschin-viken. Ännu den 18 

 juni utbjödos åt löjtnant Palander och doktor Kjell man 

 talrika exemplar vid Jinretlen. Men sedermera försvann fogeln 

 från orten alldeles; måhända sågs på sist anförda ställe ett 

 par exemplar ännu den 27 juni. Man uppgaf visserligen, att 

 fogeln äfven skulle häcka i trakten, men detta torde knappast 

 vara fallet annat än längre inåt land, der videt bildar buskar; 

 ty icke heller i andra nordiska länder öfverskrider arten busk- 

 regionen. Fogeln måtte således här varit stadd på genomtåg 1 . 



Hanens läte, då den flög eller hoppade omkring på far- 

 tyget, var ett starkt tjutju-tju-tju-tju utan modulationer; honan 

 hade ett svagt, tvåtonigt läte, hvars första ton var högre. — 

 Uti magen anträffades fragment af en harpalid, samt af andra 

 skalbaggar och larver. 



Ett temligen stort antal tillvaratogs, nämligen tvänne 

 skinn (n:r 269, 287), elfva ex. i sprit (n:r 255, 266, 273, 289), 

 30 ex. saltade och tvänne (n:r 291, 292) skeletterade. 



Efter färska exemplar antecknades: Näbben brunsvart, 

 utom vid spetsen, längs kanterna och vid underkäkens rot 

 grågul, tydligast på sistnämnda ställe. Iris brun. Benen ljust 

 brungråa, tårna undertill smutsigt citrongula, — Drägten visade 

 ingen anmärkningsvärd afvikelse från den normala. 



Den närmare granskningen af vingpennornas längdför- 

 hållanden utvisar små variationer inom vissa gränser. Den 

 för arten karakteristiska, ytterst korta första handpennan når 

 vanligen med spetsen lika långt som de större täckfjädrarna; 

 men hos enskilda exemplar öfverskrides detta mått med omkring 

 1 mm., eller är pennan ända till 0,5 mm. kortare, utan att 

 detta står i något beroende af de följande pennornas förhål- 

 lande eller af könet. — Andra pennan är vanligen 4,5 — 5 mm., 

 någon gång 6 — 6,5 mm., men ibland äfven endast 3,5 mm. 

 kortare än vingspetsen, som bildas af tredje och fjerde pen- 

 norna; dessas inbördes längd vexlar endast en hårsmån. — 



1 Om denna arts häckningsförhållanden i Daurien har Taczanowski 

 lemnat meddelanden i Journ. f. Ornith. 1872, sid. 358. 



