YEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 



269 



synt i Udskoi Ostrog vid Ochotska hafvet. Genom sistnäiunda 

 trakter flyttar fogeln sannolikt från nordligaste Asien; måhända 

 hör hit äfven någon del af Dybowskis och Taczanowskis 

 »M. japonica Swh. »(Bu 11. s. zool. fr. 1884, s. 156, = M. hxmtschat- 

 ica Tacz. -+- oaäaris Tacz.) från Wladiwostok och Ussuri. 

 Fogeln flyttar sedermera längs Kinas kuster, ty Swinhoe, 

 som sjelf först urskilt formen, uppger (Pr. zool. soc. Lond. 

 1871, s. 364) sig hafva erhållit exemplar från Hongkong, Macao, 

 Canton, Formosa och Hainan. (Uppgiften att fogeln skulle 

 häcka på Formosa synes dock vara förhastad). 



Från Tschuktsch-halfön har denna arla förflugit sig till 

 Amerika 1 , veterligen blott tvänne gånger: enligt Tur ner 

 (Auk 1885, s. 157) iakttogs ett ex. den 14 maj 1881 på en af 

 Blischni-öarna (Atka, enl. Nelson) den vestligaste gruppen af 

 Aleuterna, och Belding erhöll den 7 januari 1882 ett ex. 

 ända ned i Syd-Kalifornien vid La Paz (Ridgway, Proc. U. 

 S. Nat. Mus., IV s. 414), uppenbarligen ditkommet icke öfver 

 oceanen utan från Tschuktsch-halfön, öfver Berings-sund till 

 Alaska och derifrån längs hela vestkusten. 



6. Budytes flavus (L). 



Såsom bekant ersattes den typiska Bud. flavus (med ask- 

 grått hufvud och hvitt streck genom ögat) uti Europas nord- 

 liga delar (Norge, norra Sverige och Finland, Archangel, Pe- 

 tschora) af en särskild form, Bud. borecdis Sund. (#Ä Gmel, 

 jfr E. v. Horney er, J. f. Orn. 1878, sid. 129 noten; cinereocapilhis 

 Savi, Bp., med skiffergrått hufvud och utan hvitt ögonstreck). 

 Sistnämnda form tillhör jemväl vestra Sibirien (Ob-dalen enl. 

 Finsch) och tränger längs Jenisej 2 ända till 69° (Seeb.). 

 Den finnes äfven iTaimur-landet, ty v. Middendor ffs exemplar 

 från Boganida (71°) torde tillhöra densamma, såsom redan 

 Dresser påpekat (B. of Eur.). 



Vega-expeditionen fann under resan längs sibiriska Ishafs- 

 kusten ingen gulärla förr än vid Tschuktsch-halfön om våren 

 år 1879, men icke den nordiska formen, Bud. borealis, utan en 



1 Likaledes har M. alba ett par gånger anträffats på Grönland. För 

 öfrigt äro, såsom bekant, ringärlorna fullkomligt främmande för Amerika, 



2 Seebohm fick ännu vid polcirkeln ett ex. af B. jiavus, men ansåg 

 det vara vilsekommet hit med flockar af B. borealis (yiridis; Ibis 1878, 

 sid. 351). 



