YEG A-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 285 



Hufvud, hals och rygg mörkt askgråa; framryggens fjäderkanter med 

 brun skiftning. Sidorna ljusare askgråa; buken hvit. Hela vingen siden- 

 glänsande; vingpennornas öfre sida gråbrun; täckfjädrarnas och de inre ving- 

 pennornas yttre kanter askgråa. Vingens undre sida grå, mörkare mot 

 pennspetsarna; 3:dje. 4:de ocb 5:te pennorna nästan lika långa och längst, 

 2:dra pennan obetydligt kortare, l:sta och 6:te nästan lika långa, omkr. 5—6 

 mm. kortare än de mellanliggande. Stjertens två yttre pennor hvita, vid 

 basen gråa, den 2:dra i ordningen med en mörk skuggning på utfanets spets ; 

 den 8:dje pennan (som varierar till färgen, enl. Baird) är mörkt brungrå, 

 endast smalt kantad med hvitt i utfanets midt, och i spetsen blott litet 

 ljusare; de öfriga stjertpennorna mörkt brungråa. (Nordqvist). 



Arten häckar i Nordamerika öfvervägande uti de ostliga 

 delarna, söderut ännu i Maine, Newhampshire och bergstrak- 

 terna uti mellersta Förenta Staterna, samt går emot norden 

 till Labrador (Coues, Pr. Ac. Nat. se. Phil. 1861, sid. 

 224), Hudson Bay (Blakiston, Ibis 1862, sid. 6, 1863, sidd. 

 76, 78) och ännu till Saskatschavan. Märkligt nog skall 

 emellertid denna art enligt Blakiston längre vesterut vid 

 Mackenzie-floden ersättas af en närstående art, Junco oregonus, 

 och enligt Coues endast vilsekommen anträffas vester om 

 Klippbergen. Vegas fynd vore under sådant förhållande svårt 

 att förklara, men blir naturligt derigenom, att J. hyemdlis åter 

 uppträder i Alaska. Här är arten i skogs-gebitet allmän vid 

 Nulato (enl. Dall, Tr. Chic. sid. 284); den häckar enl. Nelson 

 (B. of Ber. Sea) ej så sällsynt ännu i busktrakterna vid Jukons 

 mynning, och är ett par gånger anträffad vid S:t Michael vid 

 Norton-sund äfvensom längs Kowak-floden (Towns.) ända vid 

 Kotzebue-sund inom Ishafs-området. Från dessa trakter hade 

 således Vegas exemplar gjort en utflygt öfver till gamla verlden, 



15. Corvus corax L. 



Tschuktsch.: iiedlje. 



Under färden längs Sibiriens Ishafs-kust iakttogs icke någon 

 korp förr än på tschuktsch-kusten strax sydost om Kap Jakan 

 den 9 september 1878 (Nordqvist). Arten fans derefter 

 jemväl på ett skarffjäll vid Irkaipij (Nordkap, vid 69°) under 

 uppehållet derstädes den 12 — 18 september samt vid Kap 

 Onman vid Koljutschin- vikens mynning den 26 september 

 (Almqvist) och sågs vid Jinretlen den 27 september (Nord- 

 qvist) 



Vid vinterstationen förekom korpen året om. Under oktober 

 månad 1878 hörde löjtnant Palander och doktor Kjellman 



