VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 



295 



(Te mm. & Sqhl.), Kina (Swinhoe) samt vissa delar af inre Asien (se 

 Finsch, Ibis 1877, sid. 53 — 54). Några författare anse fogeln (Te mm. & 

 Schl., Fn. jap. 1842) vara identisk med M. major Hume (1875, Stray Feathers 

 sid. 35), exempelvis Sharpe och Gurney (Ibis 1874, sid. 461 och 1879, sid. 

 79). Andra hafva velat förena denna större form med en medelstor, M. 

 govinda Sykes (Pr. Zool. soc. 1832, II, sid. 80 — 81) i Indien och med en 

 ännu mindre, M. affinis Gould i sydostligaste Asien och Australien, bil- 

 dande en kollektiv-art M. govinda (se härom Brooks, Ibis 1879, sid. 282 — 

 284, och Schully, Ibis 1881, sid. 422). Nyligen har Sewertzow (i ett post- 

 humt arbete, utgifvet af Menzbier uti Nouv. Mém. Soc. imp. des Nat. de 

 Moscou, T. XV, 1885 sid. 114) åter skilt alla och tilldelar hvarje sitt eget 

 geografiska område. 



21. Lagopus albus (Gm.) Vieill. (L. subalpinus Nilss.) 



Tschuktsch.: reumrou. 



Såsom bekant är dalripan utbredd emot norden så långt 

 snår af al, björk, dvergbjörk eller vide lemna henne skydd 

 och näring. Hon går i Finmarken och på Kola-halfön till 

 kusten, längs Petschora till mynningen (Seeb.), i Urals nord- 

 ligaste del äfven till kusten (70°, Ho fm ann); nära Obs myn- 

 ning finnes hon vid 66 4 / 5 — 68° på Schtschutschja-tundran 

 (Finsch), och vid Jenisej går hon till Goltschicha (71 2 / 3 °; 

 Seeb). I Taimur-landet tränger dalripan föga nordligare, till 

 72 V, är tillfälligtvis funnen ännu vid 72 V2 (v. Midd.), men vid 

 Lena finnes hon i hela deltat (72 — 73° 22') och i sydliga delen af 

 Janas delta (71 '/ö ; Bunge). På de sistnämnda ställena stannar 

 arten dock ej öfver vintern, utan drager sig något sydligare. 

 Deremot är dalripan icke funnen på den egentliga Taimur- 

 tundran, icke heller på någon af öarna uti Ishafvet. 



I öfverensstämmelse härmed träffade icke heller Vega- 

 expeditionen denna ripart under färden omkring sjelfva Taimur- 

 landet. Antagligt är deremot, att arten, likasom vid Lena, 

 ostligare finnes flerstädes vid sjelfva kusten — t. ex. vid myn- 

 ningarna af Jana, Indigirka och Kolyma, måhända deremot 

 icke på tundra-landet emellan dessas, särskildt emellan de båda 

 förstas, utlopp; — men då inga landstigningar gjordes, erfors 

 derom intet. Längst i öster fans snöripan uti Tschuktsch- 

 landet allmänt, ehuru ej ymnigt, och åtminstone nära norra 

 kusten, der expeditionen öfvervintrade, var hon den enda 

 observerade riparten. 



Den 18 (16?) november 1878 sköt doktor Almqvist vid 

 Pitlekaj tvänne exemplar, som voro i full vinterdrägt (n:r 87), 

 och tvänne dagar senare skötos ytterligare två; dessa vägde 

 1,80, 1,75, 1,62 och 1,72 svenska &. Den 29 november anteck- 



