300 PALMEN, SIBIRISKA ISHAFSK USTKNS FOGELFAUNA. 



återstår endast att antaga, att exemplaret erhållits på Taimur- 

 landets vestkust; och då den derifrån hemförda hanen tillhör 

 t,, rupestris, lider det väl intet tvifvel, att äfven honan bör så 

 benämnas, såsom Saunders antog, särdeles som Sundevalls 

 ofvan åberopade kännetecken icke visat sig fullt hållbara. 

 Den anstälda granskningen utan tillräckligt jemförelsematerial 

 har icke lemnat fullt afgörande resultat, emedan begge for- 

 mernas honor äro, såsom Newton anmärkt (Proc. Ac. Phil. 

 1871, sid. 97 — 98) »hardly to be distinguished». 



Vid tschuktsch-kusten anträffades, såsom ofvan blifvit 

 nämndt, endast dalripor 1 . Emellertid lider det knapt något 

 tvifvel, att äfven fjällripor måtte finnas i bergstrakterna längre 

 inåt land, än expeditionens utfärder sträckte sig. Ty, såsom v. 

 Middendorff (S. R. II, 2, sid. 194) anmärkt, har redan Merk 

 hemfört sådana från Kolyma-trakten (se Pallas, Zoogr. II, 

 sid. 68, var /?) och fjällripor finnas äfven på Kamtschatkas 

 fjäll (Dybowski, »L. mutus»), i Amur-landet och Japan (Blak. 

 & Pr., Seeb.). Men om alla dessa torde gälla hvad Stejneger 

 (sid. 319) säger om dem i Kamtschatka, att de icke blifvit 

 »satisfactorily determined. It would be no surprise if it should 

 prove to be distinct. Il is pretty safe to say, however, that it 

 is not typical mutus». 



Anm. Då det numera torde visa sig, att det är formen L. 

 rupestris, som bland fjällriporna äger den största utbredning, 

 enär hon är en nästan cirkumpolär tundrafogel 2 , synes 



'Bland de många vanställande tryckfelen uti Nelsons arbete (Birds of 

 Bering Sea) är äfven det under »errata» icke upptagna, att den af Vega- 

 expeditionen vid Tschuktsch-halföns kust funna »Subalpine ptarmigan» kallas 

 »Lagopus alpinus» (sid. 82) i st. f. subalpinus eller albus. Felet missleder 

 så mycket mera, som »Lagopus albus» dessutom upptages särskildt sid. 80, 

 samt har redan blifvit påpekadt af Stejneger (Auk 1884, sid. 227). För 

 öfrigt är hela stycket under rubriken alpinus vilseledande, emedan deruti 

 talas alldeles intet om L. alpinus, men väl ömsom om subalpinus, hyper- 

 boreus, Hedenströms okända ripa på Nysibiriska öarna och den form (L. 

 rupestris antagligen) som finnes på närmaste fastland. 



2 Det bör påpekas, att v. Middendorff (Sib. R. II, 2, sid. 194) med 

 bestämdhet säger sig hafva skjutit L. rupestris vid kusten af rysk-lappska 

 halfön, äfvensom att samma forskare (Beitr. z. Kenntn. d. russ. Reiches, 

 VII, sid. 208) uppger L. mutus {alpinus) på nämnda halfö finnas »unendlich 

 seltener» än i vestra Norge och således aftaga starkt i freqvens österut, 

 (senare forskare hafva dock funnit den derstädes talrikt; jfrPleske,s. 475). 

 L. mutus tyckes sålunda i norden vara inskränkt till Skandinaviens fjällrygg 

 och dess utgreningar i Lappland. Vi skulle alldeles icke förvånas, om man 

 funne Lag. rupestris förekomma utbredd på den tundra-artade delen af 

 lappska halfön, som ännu är alldeles oundersökt. — L. rupestris finnes 

 äfven på Island. 



