VEG A-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 301 



man, åtminstone genetiskt taget, böra anse denna form som 

 hufvudform, hvarur de öfriga differentierat sig såsom geografiska 

 former, nämligen dels såsom fjällformer (»alpinus»): mutus 

 Mont. i Skandinavien och montanus Brehm (om den är skild) 

 på Sydeuropas alper, samt den fjällripa, som lefver på Central- 

 Asiens toppar; — dels som insulära former: hemileucurus G aim., 

 (hyperboreus Sund.) på Spetsbergen, Bidgwayi Stej n. på Bering- 

 ön, Nelsoni Stejn. på Unalaska (Auk 1884, sid. 226) och Atk- 

 hensis Tum er på de vestligaste öarna af Aleuterna. Måhända 

 skall den okända ripan på Novaja Semlja och kanske också 

 Hedenströms ripa på Ny sibiriska öarna visa sig vara egna 

 former; (Nelson yttrar intet om någon ripa på Wrangels 

 land). Man kan åtminstone misstänka afvikelser, då ju denna 

 stationära art visat sådan benägenhet att annorstädes bilda 

 endemiska former på isolerade områden. 



Lagopus Ridgwayi Stejn. 



Lagopus alpinus Dy b., Bull. Soc. Zool. Fr. 1883, s. 368. 

 L. Ridgwayi Stejn., Proc. Biol. Soc. Washingt. I, 1884, april 10, p. 98. 

 L. rupestris subsp. insidaris Bogdanow, Consp. Av. Ross., 1884, s. 34, enligt 

 Stejneger, Results of om. expl. (Bull. U. S. Nat. Mus. n-.r 29) 1885, 

 s. 194—202. 



På Bering-ön erhöll expeditionen af herr Osche ett exemplar, hvarom 

 i färskt tillstånd antecknades: »Längd öfver ryggen 376 mm., vingen från 

 leden 181 mm., afstånd mellan arm- och handpennornas spetsar 33 mm., 

 stjerten- 100 mm.; näbben från pannan 18 mm., från näsborrarna 12,5 mm.? 

 dess höjd öfver näsborrarna 9 mm.; tarsen 36 mm., mellantån med klo 37 

 mm. Första vingpennan är 38 mm. kortare än den andra, denna åter 6 mm. 

 kortare än den tredje, som är längst; de sex yttersta vingpennorna hafva 

 bruna spolar, de öfriga hvita. Hakan och strupen rostgula med svarta små- 

 fläckar; bukens fjädrar svarta med breda rostgula och hvitaktiga tvärband. 

 Näbben svart, fötter och klor ljust blå gråa». (Nordqvist). 



Ehuru detta exemplar sannolikt blef tillvarataget, har det likväl efter 

 hemkomsten icke kunnat återfinnas. Det lider emellertid icke det ringaste 

 tvifvel, att det tillhört ofvanskrifna, först nyligen urskilda form; ty Stejn- 

 eger förklarar denna vara den enda, som finnes på Bering-ön, och att den 

 derstädes finnes i stor massa. Vi hänvisa för öfrigt till hans ofvan citerade 

 utförliga skildring af dess afvikelser från öfriga former. 



Numenius borealis (Först.) Lath. 



Nelson uppgifver sig vid Kap Vankarema å tschuktsch-kusten den 

 6 augusti 1881 hafva sett fyra individer af denna amerikanska art. Då arten 

 veterligen ej i öfrigt är funnen inom gamla verlden, synes artbestämningen 



