306 PALMEN, SIBIRISKA I S H A FS K U ST ENS FOGELFAUNA. 



Bland Totani utmärker sig denna art genom sin jemna och 

 fläckfria, mörka färg på kroppens ofvansida. Baird har för 

 densamma bildat ett eget underslägte, Heteroscelus, karakteri- 

 seradt derigenom, att den nakna delen af tibian är ovanligt 

 kort, tarsen särdeles låg äfvensom på baksidan täckt icke af 

 tvärplåtar utan af polygonala (hexagonala) fasetter. Dessa 

 egendomligheter synas vara nog anmärkningsvärda för att sär- 

 skilja underslägtet, hellre än att föra arten till Actitis, såsom 

 ett stort antal författare gjort efter Fin sch och H art 1 au b. 

 Då emellertid Bairds namn tidigare är i det närmaste taget 

 i anspråk inom en annan djurgrupp, har Stej neger 1884 

 föreslagit namnet Heter actitis. 



Sistnämnde författare förkastar afgjordt, att man, efter 

 C as sin s föredöme, sammanslagit H. incanus och brevipes. Den 

 förra skall nämligen tillhöra Amerikas pacifiska kuster från 

 och med Alaska och är dessutom funnen på Bering-ön samt 

 de ostligare polynesiska öarna; den senare åter — afvikande 

 genom kort näbbfåra ( l j 2 näbben), brunaktig ryggsida, hvit- 

 bandade öfre stjerttäckare och rent hvita undre stjerttäckare 

 samt buk — finnes endast på Asiens ostkust från Kamtschatka 

 och ända ned på Australien. — Vegas fogel afviker från Stejn- 

 egers beskrifning deri, att bukens midt är hvit, obandad, 

 ehuru delvis täckt af sidornas bandade fjädrar; men fogeln 

 hör för öfrigt tydligen till den amerikanska formen, incanus. 



På Tschuktsch-halföns sydostkust har äfven Dall den 14 

 september 1880 (enl. H. Be an) erhållit tvänne hanar vid Port 

 Providence, Plover Bay. Ne Is o n förklarar arten t. o. m. vara 

 lika allmän på sibiriska kusten af Berings haf, som på Alaska. 

 Då Stej neger uti sin synonymlista godkänner begges be- 

 stämningar samt sjelf anträffat fogeln på Berings ö, och ett ex. 

 nu ertappats vid asiatisk Ishafs-kust, synes denna amerikanska 

 form dock vistas temligen regelbundet i nordostligaste Asien. 

 Det är då möjligt, att hon under flyttningarna färdas äfven 

 längs Asiens ostkust; en del uppgifter om »H. incanus» från 

 Japan borde då kunna vara riktiga, h varför frågan förtjenar 

 fortsatt undersökning. — Om begge formerna tillsammantagas 

 såsom en enda art, är hon, såsom Finsch och Hartlaub 

 utlagt, funnen på nästan alla undersökta kuster af Stilla hafvet, 

 från Berings haf till Nya Zeeland, samt från Borneo till Syd- 

 amerika. Stej neger har sökt fördela dessa fyndorter emellan 

 begge formerna. 



