354 PALMEN, SIBIRISKA I S HA FS K US TENS FOGELFAUNA. 



rigt äro handpennorna hvita med brungråa eller brunsvarta spolar, utom ett 

 band innanför spetsen af 4 — 6:te handpennan. Sjunde pennans spole är när- 

 mast till dess täckare grå, mot spetsen hvit. Armpennorna äro hvita, de 

 innersta (tertiära) åter mörkt askblåa. 



Af vingtäckarna äro de stora närmast handpennorna brungråa med ljust 

 blågråa spetsar, de två innersta hafva infanet ljust blågrått, de följande en- 

 dast en sådan kil längs infanets kant. Armpennornas stora täckare ljust 

 blågråa med hvit spets; de inre hafva en brungrå fläck på utfanet närmast 

 de öfver dem liggande mindre täckarna; på de innersta går denna fläck 

 öfver äfven på infanet och intager hela den synliga delen af de innersta 

 täckarna; armpennornas små täckare äro vid roten gråa, men den synliga 

 delen brungrå med smala, hvitaktiga spetskanter; de minsta af dem längs 

 underarmen vid armbågsleden hafva samma färg som manteln. Vingarnas 

 undre sida askblå utom arm- och handpennornas närmaste undre täckare 

 och de vid armbågsleden, hvilka alla äro hvita. 



Stjertens pennor äro till antalet 12, alla helhvita utom venstra sidans 

 näst innersta penna, som i spetsen bär en brungrå fläck i hvardera fankan- 

 ten, den yttre 11 mm. den inre 16 mm. lång. (Denna teckning synes variera : 

 det ena yngre exemplaret i Mainz har enl. Saunders, 1. c, helt hvit stjert, 

 det andra åter 3:dje och 4:de pennan på hvardera sidan tvärfläckad. Häraf 

 kan slutas, att i den nästföregående drägten ett brungrått eller svartbrunt 

 tvärband sträcker sig innanför spetsen af alla eller åtminstone på de inre 

 pennorna, liksom fallet är hos X. Sabinii och andra arter). — Detta är 

 senare konstateradt af Murdoch. 



Newton har år 1865 (Ibis, sid. 104 och 238) uppräknat de 

 sex då kända exemplaren, likaledes Saunders år 1875 (Ibis, 

 sid. 487) de dittills erhållna 11 eller 12 exemplaren och senare 

 (Proceed. Zool. Soc. 1878, sid. 208, Ibis 1883, sid. 348—349) till- 

 fogat ännu några, hvarjemte Dresser (B. of Europé) upptagit 

 alla till 1877. Till största delen med ledning häraf vilja vi 

 uppräkna de år 1886 oss kända fynden och exemplaren, ord- 

 nande dem efter deras fyndorter cirkumpolärt, och begynnande 

 med den ort, der arten först blef upptäckt. 



Melville-halfön, Alagnak 69V2 , den 23 juni 1823, Parry (Derby 

 Mus., Liverpool). 



Melville-halfön, Igloolik, den 27 juni 1823, Parry (Univ. Mus. 

 Edinburgh). 



Grönland, Disco Bay, Grönne-Island, 1859, Pfaff (Univ. Cam- 

 bridge). 



Grönland, Disco Bay, 3 ex. (Univ. Mus. Köpenhamn). 



» (ett ex. tillhörigt Holboell, enl. Reinhardt, Ibis 



1861, sid. 18). 



Grönland, (ett ex. tillhörigt Wiens Museum). 



Fär-öarna, Suder-ö, den 1 februari 1863 (Benzons samling). 



England, Yorkshire, den 22 december 1846? eller februari 1847? 

 (Sir W. Milners samling). 



