VEG A-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 



395 



besannade år 1872 denna förmodan genom att beskrifva ett 

 exemplar i vinterdrägt, anträffadt af honom uti Bremens museum, 

 troligen (enl. Finsch, sid. 18) ditkommet från S:t Petersburgs 

 museum och från de af Kittlitz hemförda samlingarna. 



Arten har blifvit anförd äfven från Japan, men uppgifterna 

 härom synas oss vara tvifvelaktiga. Uti Ibis 1874, (sid. 166) 

 omtalar Swinhoe såsom »Uria sp.» en för honom obekant 

 Brachyrhamplius, lik Br. marmor alns men med längre näbb, 

 erhållen vid Hakodadi af Blakiston, hvilken ägde ännu ett 

 exemplar till. Aret derpå (Ibis 1875, sid. 458) hänförde Swin- 

 hoe begge dessa, och ytterligare ett tredje, till Bran dt s föga 

 kända art Br. Kittlitzi; alla tre voro erhållna i april och maj 

 (jemväl omtalade af Blak. och Pryer, Ibis 1878, sid. 210). 

 Men år 1884 (Ibis, sid. 31) har Seebohm granskat en i maj 

 fångad hona (n:r 1,357) samt en i november äfvenledes nära 

 Hakodadi fäld hona, befintlig uti Swinhoes samling, och för- 

 klarat begge tillhöra Br. Wrangeli; denna sistnämnda åter 

 tyckes Swinhoe anse vara en egen art, ehuru Brand t be- 

 tecknat henne såsom endast vinterdrägt af Br. marmoratus. 

 Emellertid föranleddes Seebohm redan samma år (Ibis 1884, 

 sid. 174) genom ännu ett något afvikande exemplar från Hako- 

 dadi (den 23 mars, H. Hen son) till slutsatsen, att alla fyra 

 vore olika stadier af en och samma art, »probably Br. Kitt- 

 litzi». För vår del betvifla vi likväl äfven sistnämnda bestäm- 

 nings riktighet; ty uti Ibis 1884, sid. 31 angifver Seebohm 

 måtten (culmen : £ n:r 1,357 mäter 1,3 = 33 mm., n:r 1,918 

 åter 1,4 = 35,6 mm.; tarsen mäter 7 = 17,8 mm. och mellan- 

 tån med klo 1,3 = 33 mm.), enligt hvilka näbben är till den 

 grad lång, att någon likhet med Br. Kittlitzi alls ej kan komma 

 i fråga. Gälla dessa mått äfven de öfriga exemplaren från 

 Japan, såsom man är berättigad att antaga, så torde arten böra 

 utmönstras från detta lands fauna. 



Från Asien känner man oss veterligen ej flere säkra 

 exemplar 1 än Brandts tvänne från kusten söder om Bering- 

 sund, samt Vegas fogel. — Från Amerika åter kände man, 

 förutom Brandts exemplar från Sitka, länge ingenting om 

 arten, enär man velat hänföra Audubons exemplar till 

 annan art, Först år 1883 (Cruise of Corwin, sid. 117) med- 



1 Stej neger (Results, sid. 331) antyder såsom en möjlighet, att till 

 denna art skulle höra de två exemplar Brachyrhamplius sp. som Tacza- 

 nowski omtalat från Kamtschatka (Bull. Soc. Zool. Fr. 1883, sid. 345; 

 » Synthliborhynchus» sp., 1884, sid. 147) och hvilka ännu icke torde vara när- 

 mare bestämda. 



