

YEG A-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. ^05 



med svarta fläckar och gråsvarta skalfläckar. (Hos tio stycken 

 jemförda ägg af Col. glaciolis från Grönland och Island är färgen 

 mer eller mindre ljust olivgrågrön; dimensionerna variera emel- 

 lan 82x55 till 92X57 mm. och vigten från 14,65 till 18,55 gram.)» 



Om denna fogels geografiska utbredning och systematiska 

 rang hafva åsigterna varit delade. G. R. Gray beskref den- 

 samma först (Proceed. Z. Soc. 1859, sid. 167) och uppkallade 

 den efter Adams, som erhållit exemplar i slutet af augusti 

 månad under de tidigare åren af 1850-talet på vestkusten af 

 Alaska, der invånarne begagna dess skinn till redskapspåsar 

 (Ibis 1878, sid. 441). Fogeln hölls dock af några (Gurney och 

 Sclater, Pr. Z. Soc. 1859, sid. 206) för endast en ovanligt gammal 

 Col. glaciolis. medan åter Hartlaub (Berichte 1861, sid. 81; 

 1862, sid. 66; 1864, sid. 27) och Coues (Synops. N. Am. Col 

 and Pod,, Proc. Ac. Phil. 1863, sid. 226; 1864, sid. 21) ansågo 

 den tillhöra en egen art. Sedermera anträffades denna vid 

 Amerikas norra kust af Barrow (Hartings Cat., P. Z. S. 

 1871, C. glad, enl. Sclater, P. Z. S. 1859, sid. 201, Ibis 1872, 

 sid. 434) och år 1861 vid Fort Simpson vid Mackenzie-floden af 

 Ro ss (enl. Fin sch, 1. c), samt befans vara icke sällsynt vid 

 Stora Slafsjön (antagligen under den kallare årstiden). På 

 Kadjak erhölls fogeln af Bischoff enl. Da 11; sistnämnda för- 

 fattare anför icke arten från Alaska, men Fin sch beskrifver 

 ett yngre exemplar från Alexandrowsk. Newton (Pr. Z. S., 

 1877, sid. 2) anser fogeln vara blott en varietet af C. glaciolis; 

 likaså Coues (B. of N. W. 1874), som omtalar exemplar er- 

 hållna från åtskilliga orter i vestra Amerika. Nelson slut- 

 ligen har funnit fogeln häcka ej blott på dess första fyndort 

 vid S:t Michael, utan ock vid floderna, som falla ut i Kotzebue- 

 sund, i synnerhet Kunguk (sid. 56, c). 



Från Asien har fogeln blifvit längesedan omtalad, men 

 uppgifterna härom hafva tidtals blifvit betviflade eller veder- 

 lagda. Swinhoe omtalar (Ibis 1861, sid. 268) ett på grund af 

 näbbens färg hithörande yngre exemplar från Amoy (dock ut- 

 visa måtten snarare C. orcticus, såsom äfven Fin sch anser); 

 lika osäkert synes Swinhoes exemplar från Hakodadi vara 

 (Ibis 1877, sid. 146). Blakiston och Pryer (Ibis 1878, sid. 

 211) uppgifva arten vara allmän om våren vid Jesso, men ett- 

 exemplar, som af dem blifvit sändt till Seebohm (Ibis 1879, 

 sid. 22) befans vara C. orcticus, h varemot ett annat (Ibis 1884, 

 sid. 32) senare sändt från Hakodadi verkligen var en ung C. 

 Adomsi. Saunders (Ibis 1883, sid. 348) har derjemte erhållit 



