484 p A L M K X , SI BI Ii I 8 K A I S II A F S K C T S T E X.S FOG ELF AU X A . 



Från dessa källor äfvensom uppgifter af Nordenskiöld. 

 Arnell och M. Brenner härflyter följande framställning af 

 områdets naturförhållanden: 



Inom skogsområdet, som upptages af särskilda arter barr- 

 träd och bland löfträd allmännast utaf björk, håller lärkträdet 

 (L. sibirica) längst ut och bildar gles skog ännu vid Dudino 

 (69° 25'). Lärkträdsgränsen, som passerat söder om Tasviken 

 strax ofvanom 66°, stiger derefter mot norden ända till den 

 oo-formiga böjning, som Jenisej bildar vid G9° 40' — 70°, hvarest 

 glest stående träd ännu finnas närmare flodbädden. Förkrympta 

 upphöra de på venstra stranden, nära mynningen af bifloden 

 Cheta (69 2 / 3 °), på den högra (norra) redan tidigare mellan 

 Krestovskoje och Seljäkina, vid Malyschewskaja 70°. 



Flodens vestra strand är lågland och upptages, likasom 

 de talrika låga, om våren delvis öfversvämmade öarna i floden, 

 dels af bördiga ängsartade sumpiga marker, dels af täta, ofta 

 ogenomträngliga- snår eller lågskogar af Alnaster och videarter; 

 dessa fortsättas på begge stränderna långt norr om barrskogen. 

 Frodigt är snåret ännu vid Tolstoinos (70° 10') och vid Ni- 

 kandrovsk (70° 40'; på östra stranden), men blir knapt mans- 

 högt ehuru yppigt på de Briochowska öarna (70 — 71°) samt vid 

 Mesenkin (71° 28'; östra stranden); det återstår krypande vid 

 Korepovskoje (71 1 / 3 ; ö. str.), Swerewskoje (71 3 / 5 °; vestra str.), 

 Goltschicha (71 2 / 3 °; ö. str.) äfvensom vid Krestovskoje (72 2 / ; 5°; 

 ö. str.). På sistnämnda ort finnas dock ännu frodiga buskar 

 af Salix lanata. På sluttningarna af flodstränderna och på 

 öarna förekomma derjemte frodiga örtformationer jemte täcka 

 gräs- och Örtbevuxna sträckor. 



Tundrans första spår visa sig på ömse sidor om flodbädden 

 långt sydligare, men den vidtager utpräglad och trädlös något 

 söder om Dudino. Den består af en föga hög, men ojemn 

 eller svagt kuperad slätt, genomkorsad af smala dalgångar. 

 På vissa gynsamma platser är den bevuxen med ofta riklig 

 och vacker blomstervegetation, men för öfrigt med mycket 

 torftig gräsmatta, tufvor af starrgräs och ängsvall, lågt ris- 

 eller mjukt möss- och laftäcke, afvexlande med sumpiga 

 fläckar. På högre belägna ställen, såsom topparne af kullar 

 och åsar, finnas kala fläckar af sand och lera, eller lafbeklädd 

 rullsten. Lågväxta vide- och Älnaster-snhr omgifva bäckarna 

 i dalsänkningarna. 



Sibiriakoffs ö (72 3 / 5 — 73' 1 / 3 °), i yttersta mynningen, har helt 

 låg strand. 



