5 
1856-ban a bihari barlangokat alaposan átvizsgálni. Vizsgálataikat csak- 
ugyan siker, több érdekes barlangi vak bogár felfedezése koronázta. 
FRirvanpszxy János aztán 1858-ban és 1861-ben ismételve búvárkodott 
a bihari barlangokban, majd 1862-ben a krassómegyeiekben. Ebbeli búvár- 
latainak eredményét 1865-ben egy akadémiai értekezésben állította össze. 
E szerint az addig megvizsgált hazai barlangokban összesen 13 igazi bar- 
langlakó vak állatfaj él és pedig 7 bogár, 2 kullancs, 1 álskorpió, 2 Crustacea 
és 1 piócza. 
A vak bogarak azontúl is mindig kedvenczei maradtak FRIVALDSZEY 
Jásosnak, a ki később még több érdekes fajt írt le hazánk különböző vidé- 
keiről. 
A magyarországi barlangokon kívül nagy előszeretettel búvárkodott 
mindig a temesi Bánságban, nevezetesen Mehádia környékén, a melynek 
rendkívül gazdag, délkeleti faunája őt mindig igen érdekelte. Már említet- 
tem, hogy legelső nagyobb kirándulását 1843-ban ide tette ; itt búvárkodott 
azonkívül még négy ízben, ú. m. 1853, 1856, 1865 és 1867-ben hol egyedül, 
hol FRIvarpSzEY IMRE vagy SACHER KÁROLY osztrák bogarász társaságában. 
Alig volt év, hogy a hazai fauna kutatása érdekében az országnak 
egyik vagy másik vidékén meg ne fordult volna. Így 1860-ban meglátogatta 
Pozsega megyét, 1867-ben Trencsént és Liptót, 1871-ben Máramarost, 
1874-ben Krassó- és Temesmegyét. Ez a krassó-temesmegyei kirándulás 
volt utolsó nagyobb tanulmányi utazása, melyet, ép úgy mint a máramarosit, 
a magy. tud. Akadémia kiadványaiban írt le. 
Mindezen kirándulásain az egész állatvilágra kiterjesztette figyelmét s 
az alsóbb rendű mikroszkópos állatokon kívül mindenféle állatot nagy 
buzgalommal gyüjtött. Főfigyelmét mindamellett leginkább a rovarokra 
fordította s ezeknek hazai képviselőit illetőleg rendkívül gazdag anyagot 
hordott össze. Mint a legtöbb lokálfaunistának, ő neki is az volt az eltökélt 
szándéka, hogy mindent majd ő maga fog feldolgozni. Irodalmi munkássága, 
melyet 1857-ben három barlangi vak bogárnak (FRrvaAnpszxy ImRÉvel együtt 
készített) leírásával kezdett meg, csakugyan kiterjedt a leíró és systematikus 
zoológia legkülönbözőbb ágaira. Dolgozatai, kivéve azokat, a melyekben 
egy-egy hazai vidéknek egész állatvilágát ismertette, legnagyobb részt mégis 
csak a rovarokra vonatkoznak. A legtökéletesebbnek mondható ezek közül 
a magyarországi Orthopterák monografiája, mely 1867-ben jelent meg és 
117 hazaifaj pontos leírását tartalmazza. Említést érdemelnek a magyar- 
országi hangyákról és rablólegyekről írt értekezései is. 
Irodalmi munkásságának javarésze azonban a fedelesszárnyú rova- 
rokra, a Coleopterákra esett. Ő volt az első magyar coleopterologus, a ki e 
téren kifejtett működése révén a külföldi szakkörök részéről 15 mindenfelé 
általános elismerésben és tiszteletben részesült. Legfőbb vágya és óhajtása 
volt, hogy majd egyszer Magyarország Coleoptera-faunáját megírja. Ehhez 
