200 
a vékonybélben Taenia crassicollis társaságában én is találtam egy előttem 
addig ismeretlen galandférget, a melynek vizsgálata arról győzött meg, hogy 
a Dipylidiumokhoz tartozik ugyan, de a D. caninumtól (vagyis Taenia 
ellipticától) lényegesen különbözik, mert rostellmmán sokkal több horog 
van, mint a D. caninumén. Kezdetben rendellenes fejlődésnek tulajdoni- 
tottam e jelenséget, a mennyiben ismeretes, hogy a horgok fejlődését és 
elrendeződését illetőleg sokszor lényeges különbségek állapíthatók meg 
ugyanazon faj különböző példányain is. Föltételezhető tehát, hogy a 
D. caninum rostellumán is lehet több és másképen elrendezett horog, mint 
a mennyit azon rendesen láthatunk. 
A jelzett időtől kezdve azonban több izben találtam macska beleiben 
ugyane galandférget, részint magában, részint pedig Dipylidium caminum- 
mal vagy Taenia crassicollissal együttesen s meggyőződtem arról, hogy az 
teljesen önálló faj, a melynek karakterei állandók és alakja, valamint boncz- 
tani szerkezete az eddig leírt fajokétól több szempontból lényegesen külön- 
böznek. 
Nagyobb számban rendesen csak a vékonybelek hátulsó részében 
találtam ; két izben azonban a végbélben, egy esetben pedig a gyomorban 
is előfordult egy-egy példány. A végbélbe bizonyára a béltartalommal jutot- 
tak, s ha a gazdaállat tovább él, valószinűleg kiürültek volna; a gyomorba 
pedig hányási inger következtében kerülhettek az epésbélből. Tulajdonké- 
peni tartózkodási helyük tehát a vékonybél. 
Kifejlett állapotban a szóban levő féreg 12—20 em. hosszú. Elülső 
része vékony, fonálszerű (07288 mm.), scolexe (1. ábra) kicsi (harántátmérő- 
ben 0-352—0-432 mm.) és gömbölyded. A strobila középső része jóval szé- 
lesebb (17"4—1"6 mm.), vége felé azonban kissé újra elkeskenyedik. A ros- 
telluam kinyújtott állapotban 0-112 mm. hosszú, tompa kúphoz hasonló; 
alapi része mintegy 0-112 mm. széles, közepe táján 0-96 mm. s innen 
kezdve kissé még vékonyodva, legömbölyített csúcsban végződik. A rostel- 
lumon (2. ábra, erősen nagyítva) számos horog látható, a melyek 13—14 
sorban úgy helyeződnek el, hogy a rostellum alapjától a csúcshoz viszo- 
nyítva a diagonalis irányában szabályos sorokat alkotnak. A rostellum 
csúcsa horogtalan. A horgok alakja rózsatövishez hasonló, a mennyiben 
hosszúkás és lapos alapi részből és ebből függélyesen kiemelkedő kampó- 
szerűen hajlott tüskéhez hasonló részből állanak. A horgok alapi részét 
tehát egy hosszúkás, lapos, elülső végén kissé felfelé hajlott s két végén 
elkeskenyedő lemez alkotja, ebből emelkedik aztán kia kampó, melynek 
alsó vége csaknem olyan vastag, mint az alapi részlet szélessége, fölfelé 
azonban elvékonyodik s kissé hajlott csúcsban végződik. A kampó bosszú- 
sága legfeljebb !/3-ada az alapi részlet hosszúságának; magassága legna- 
gyobb a horog hátulsó vége felé, mely elülre haladólag fokozatosan csökken. 
A horgok nagysága igen különböző, legnagyobbak a rostellum csúcsához 
