234 
légerement par 1iodes.! Lehet, sőt valószínű, hogy ezek a pyrenoidok, de 
van a sejtüregben ezenkívül is sokszor néhány nagyobb gömböcske is, mely 
ugyancsak a DANGEARD említette jóddal való megkékülést adja s talán 
ezekkel is confundálta a franczia búvár a pyrenoidokat. Tökéletlen rajza? 
szerint mindkettő lehet. 
A microgameták pyrenoidját eddig csak SrTerx? ábrázolja; a többi 
szerző egyike sem méltatta figyelemre ezen elkülönítést. Ezekben mindig 
csak egy pyrenoid van, mely konszekvensen a test közepes részén, a sejtmag 
előtt fekszik. 
Jellemző a pyrenoidok elhelyezésére, hogy ez nem mindig parietális, 
habár az a leggyakoribb eset. Ilyenkor közvetlenűl a test burka alatt foglal- 
nak helyet, épúgy mint némely Cercidium-alaknak is nem a echlorophyl]- 
szalagokon fészkelő pyrenoidja, mely szintén falnál álló. De nem mindig 
van ez így. Nagyon tanulságos volt e tekintetben a rajzósejtek, polusaik 
valamelyikéről való megfigyelése, mire nem ritkán van alkalom, mert a 
rajzók, hasonlóképen mint a (hlamydomonasfélék, csillangóik inzertió- 
pontján tapadnak meg a tárgylemezen, s a megfigyelő azokat ilyenkor élük- 
ről is láthatja. Ilyen alkalommal vettem észre, hogy a pyrenoid teljesen 
központi fekvésű gömb, minek bizonyságául felvettem a mellékelt tábla 
16. ábráján reprodukált rajzot. 
A pyrenoid aránylag tekintélyes nagyságú ; a 2—3 p.-t a macrozoidok- 
ban mindig meghaladja, a microgametákban természetesen sokkal kisebb. 
Szerkezetéről nincs sok mondani valóm. Olyan ez, mint valamennyi Volvo- 
cineanál; az amylumréteg aránylag tekintélyes, még a  microgameták- 
ban is. 
A chlorophorokkal hozzák kapcsolatba rendesen a szemfoltot is, 
melynek szerkezetét már 1893-ban más helyen ismertettem.t E helyütt 
csak azt akarom kiemelni, hogy a szemfolt nem mindig a chlorophorhoz 
tapadt, sőt aránylag elég gyakran a színtelen protoplasma felületén fészkel 
(hasonl. össze a tábla 6., 7. és 15. ábráját). Helye sem mindig ugyanaz; 
majd egészen a mellső testvég táján van (1., 2., 4., 6., 8., 9. ábra), majd inkább 
a sejtek középső részén (11., 13. ábra), de még némelykor az alsó testvég 
közelében is (3. ábra). Mindenkor azonban közvetetlenül a felületen fekszik, 
oly annyira, hogy abból látszólag kiáll. Látszólag csak, mert azt tartom, 
hogy ez csak optikai csalódás, melynek magyarázatát e képlet nagyfokú fény- 
törésében találhatjuk ; hivatkozhatok itt megint azon képre, melyet a he- 
gyükről látott rajzók nyujtanak (16. ábra). Nagyon szépen látni az ilyen 
1 DANGEARD: Recherches stb. 111. 1. 
? DANGEARD : Op. cit. Tab. II. 5. ábra. 
3 STEIN: Op. cit. Tab. XVIII. 26., 27. ábra. 
: FRANCÉ R.: Zur Morphol. und Physiol. d. Stigmata. 1893. 
