482 
lelethelyen behatóbb kutatást tettem és ásatást is rendeztem, melynek ős- 
emlősmaradványokat illetőleg kevés sikere volt ugyan, de a csontmarad- 
ványok ágyának, általam tarkaagyagnak felismert és elnevezett rétegek, alsó 
eoceen korát már kérdés alá helyeztem volt. 
1877-ben M. VAcEk ! BorcxgHnek fennevezett új ösemlősét ismertetvén, 
kimutatta, hogy az a Lxiny J. tanár által Észak-Amerika Nebraska, államá- 
nak alsó-mioceen (illetőleg felső-oligocen) rétegeiből Titanotherium genus 
név alatt leírt ősemlőshöz igen közel áll. Lerny maga is eleintén a Palaeo- 
therium közelébe helyezte volt a Titanotheriumot; de a később feltalált 
felső zápfogsornak jellegei alapján fölismerte, hogy az a ("halicotherium 
nemhez még közelébb áll. 
ZirrELn K. tanár végre 1892-ben megjelent palxzontologiai kézi- 
könyvének IV. kötetében? a Brachydiastematheriumot a Titanotheridae 
család Palaeosyopinae alcsaládjába helyezte, melynek többi nemeit és fajait 
kivétel nélkül Észak-Amerika eocün rétegeiben találták. 
Magam később is folytatván a Brachydiastematherium lelőhelyén a 
kutatást, sikerült több, kétségtelenül ezen nagy ősemlőshöz tartozó váz- 
töredéken (csigolyatest, lapoczcsont, bordák) kívül egy nála jóval kisebb ős- 
patásnak felső állcsonttöredékeit, kiesett fogait és egyes végtagcsontjait 
kapnom, melyekről 1882-iki jelentésemben,? 1892-ben közzétett x Erdély 
ősemlőseinek átnézetés-ben! és 1894-ben megjelent monographiámban ? 
röviden már megemlékeztem. A két utóbbi helyen határozottan kimondot- 
tam, hogy ez a kérdéses, kisebb Pachyderma maradvány a Rhinoceridae 
családba tartozik. Hogy ugyanottan ez az emlősmaradvány a Creodonta 
rendbe tartozó Owuercytherium nemmel is kapcsolatba van hozva, az világos 
tévedésből történt, melynek magyarázata már az akkori leirásban bennfog- 
laltatik. Az erdélyi tertizrnek beható tanulmányozása után továbbá az is 
határozottan kitűnt, hogy a kérdéses ősemlős-maradványok fekhelye, a 
Pávavrtól nem egészen találóan úgynevezett xrőthomokkőv, szerintem felső 
tarkaagyagrétegek, a közép-eocsenbe tartozó kövületdús felső- és alsó- 
durvamészrétegek között települnek, tehát kétségtelenül maguk is ide tar- 
toznak; míg a jóval mélyebben, a perforatarétegek alatt fekvő alsó tarka- 
agyagrétegekben, melyek Erdélyben az alsó-eocsent képviselhetik, eddigelé 
ősemlősmaradványok még nem találtattak. 
1 Verhandl. d. k. k. geol. Reichsanst. Wien, 1877. p. 54. 
:? Handbuch der Palsontologie. Palzozoologie. IV. B. München 1891—93. 
p. 203. 
? Földtani Közlöny. 1883. 41. 1. 
1 M. Orv. és Term. vizsg. Brassóban tartott XXV. vándorgyűlésének Munká- 
latai. Budapest, 1892. 457. 1. 
5 Az erdélyrészi medencze harmadkori képződményei. I. rész. Palxzogen cso- 
port. (M. kir. Földt. Int. Évkönyve. X. k. 6. füz. 221. 1.) 
