487 
nebrascensisnél a mellső harántnyereg belső oldala a völgy felé erősen ki- 
hasasodván, annak felső részét jóval inkább elszűkíti, mint erdélyi alakunk- 
nál. Ez a kiduzzadás első jelzése azoknak a sarkantyúszerű redőknek, melyek 
a Rhinocerinae molarjainál már élesen kifejlődvék s azokra nézve jellem- 
zők. Erdélyi alakunknál ennek az oldali kiduzzadásnál némi nyomát csak 
az m1-nél veszszük észre, míg az mao-nél legcsekélyebb nyoma sem látható. 
A p, — mint már említettem — nincsen eredeti helyzetében, hanem 
kb. 907 alatt mell- és balfelé elcsavarodva, minélfogva a korona belső 
oldala mellfelé néz. Alapszerkezete a molaroké ugyan, de a hátfalnak fel- 
tünő vastagsága, a harántnyergek vékonysága és eltérő irányai miatt első 
tekintetre úgy látszik, mintha különböznék azoktól és inkább a Hyrachius 
nemnek kiváló sajátságát viselné magán. A mellső harántnyeregnek vége 
ugyanis erősen hátrafelé görbűl s a hátsó harántnyeregnek végével csak- 
nem érintkezik, minélfogva csak igen keskeny rés nyilik a harántnyergek 
és a hátfal által alkotott mély völgykatlanba, mely mint egy szívalakú 
kráter tűnik fel a fogkoronán. A felette duzzadt zománczgallér a korona 
belső oldalát szakadatlanul keríti, mellfelé hullámos vonalban a hátfalig 
fölemelkedik, hátul pedig a hátfal nyujtványának tövével összefolyik, be- 
szegve így a mély hátsó öbölnek alapját. Csupán a korona külső falán 
hiányzik a zománczgallér. 
A p3 (1. ábra c) még kevésbbé hasonlít a molarokhoz, mert a haránt- 
nyergek közti mély völgykatlannak a nyilása teljesen be van nőve; csak 
éles felületi barázda jelzi már annak helyét. Az alapi zománczgallér a fog 
belső felén még erősebben fejlődött, mint a p4-nél. Mindezeket összefog- 
lalva, kitűnik, hogy a premolarok szerkezetében a Hyracodonhoz mérve 
valami kiváló és lényeges eltérés nincsen. A premolarok tekintetében tehát 
andrásházai ősemlősünk mindenesetre közelébb áll a //yracodonhoz, mint 
a Hyrachiushoz, melynek előzápfogai a molaroktól határozottan eltérő, 
egyszerűbb alkattal bírnak. 
Miután a Colonoceras MaRsH és Triplopus CopPE (Prothyracodon 
Scorr. et OsB.) nemek fogazatuk alapján a Hyrachiushoz közelítenek ; ezen 
okból ősemlősünk nem tartozhatik e két nem egyikéhez sem. Meggyőződ- 
tem, hogy a CoPE Epv. D. által leírt és ábrázolt t Triplopus cubitalis fajtól 
nagyon is különbözik. 
Miután az északamerikai Hyracodon nemhez való hasonlóságokat és 
különbségeket megállapítottam, az összehasonlítás teljessége kedvéért köz- 
löm még a méreteket is, melyeket erdélyi ősemlősünk és a Nemzeti Múzeum- 
ban levő Hyracodon nebrascensis Lprny megfelelő fogairól és fogsoráról 
fölvettem. E szerint : 
k The Vertebrata of the tertiary formations of the West. Book I. (Report of 
the U. S. Geol. Surv. Vol. III. Washington, 1884. p. 679. Plate LVIa. Fig. 1—9.) 
