. 
. 
I 
i 
aa! 
LOXONEURA FACIALIS n. sp. 
Dr. KERTÉSZ KÁLMÁN-tól. 
A m. n. muzeum állattárának exotikus légygyüjteményében két 
Loxoneura-faj van, az egyik Jáva, szigetéről, a másik Assamból 
(Khasi Hills). A jávai fajt a Loxroneura decora FABR. példányai képviselik, 
melyből úgy a typikus alak, valamint ennek vax DER Wurptól a Tijdschr. v. 
Entom. XXIII. kötetének 11. táblája 2. ábráján lerajzolt varietása is meg- 
van. Miután Ázsia déli részéből ennek a nemnek csak előbb említett faja 
ismeretes, a másikat új fajnak kell tekintenem s leirását a következők- 
ben adom : 
A fej rókaszinű; a homlok rövid fekete szőrrel meglehetős sűrűen 
fedett. Az alsó arcz hosszű, a csápok alatt alig bemélyített, csaknem lapos. 
A csápoktól a szájnyilásig egy hosszú, széles, sárgásfehér sáv vonul, mely- 
nek felső része hosszában rovátozott; a szájnyilás felső párkányszerű szé- 
lének a közepe megszakított. Az alsó arcz a szem határvonalának mentén 
ezüstfényű sávot tüntet föl, mely egészen a fejtetőig húzódik, a csápok 
mögött azonban keskenyedik s végre a fejtetőn elenyészik. A csáp hossza 
alig haladja meg az alsó arcz felét; a csápok barnák ; a tollas csápserte a 
harmadik íz tövébe ékelt, alsó része barna, többi része fekete ; a harmadik 
csápiz tompa csúcsban végződik. A pontszemek határolta fejtetőrész fekete. 
A tapogatók sárgák, fekete szőrökkel. A tor és paizs aczélkék, rövid, erős, 
fekete sertékkel borított; a vállbütykök rozsdavörösek. A potroh fénylő 
aczélkék, igen finom rövid szőrözettel fedett. A szárny rajza, bár hasonlít a 
Loxocera decoraéhoz, attól mégis lényegesen eltér. A barna színt alulról 
a végsejt és a harmadik hátsó szegélysejt felső része határolja, mely szín 
kissé túlterjed a hátsó haránteren s függőleges irányban fölfelé tart az első 
hátulsó szegélysejt közepéig, innen gyenge ívben lefelé hajlik s a negyedik 
hosszanti érnek a szegélyérbe való befutása alatt végződik. A szárny mellső 
szegélyén a barna szín azon a helyen, a hol a második hosszanti érből a 
harmadik ered, egy kis sárga áttetsző helyet hagy szabadon ; azon a helyen 
pedig, a hol az első hosszanti ér a szegélyérbe fut, a barna szín határa lefelé 
tart az első hátsó szegélysejt alsó harmadáig, gyenge ívet képezve a korong- 
sejt külső széléhez tart, honnan függőleges irányban a szegélyérig terjed, 
mi által egy élesen határolt áttetsző rész lesz szabaddá, melynek felső része 
sárga, alsó harmada pedig víztiszta. A korongsejtben e szerint átlátszó ab- 
laknak nyoma sincs. A szárnypikkely fehér. A billérek sötét barnák. A lá- 
