1889.] 
Evebøfundet. 
29 
bleven  anseet  værdigt  til  at  følge  sin  mester  —  eller  ialfald  sin 
eier  —  i  graven,  da  den  døde,  efter  al  sandsynlighed,  var  en  høv- 
ding eller  paa  anden  maade  fremragende  mand  paa  sin  tid.  — 
Endelig  viser  denne  „tankering",  at  dens  mester  maa  have  været 
i  besiddelse  af  meget  fint  verktøi.  Ingen  spor  af  feilsnit  kan  nu 
sees,  og  armene  er  meget  regelmæssig  skaame.  Dette  kan  neppe 
være  gjort  uden  ved  hjælp  af  et  meget  fint  bor,  en  syl  eller  naal 
samt  en  meget  fin  stiksag.1) 
Skjønt  jeg  altsaa  tror,  at  gjenstandens  betydning  ligger  deri, 
at  den  er  kunstfærdig  udskaaret  af  ét  stykke,  er  det  dog  muligt, 
at  dette  kan  have  været  knyttet  til  en  mystisk  eller  religiøs  op- 
fatning;  og  vi  kommer  da  tilbage  til  et  allerede  fremsat  for- 
klaringsforsøg.  —  Hvis  jeg  ikke  tager  feil,  gives  der  eksempler 
paa,  at  visse  naturfolk  ved  saadanne  monoxyler  (ordet  dannet 
efter  „monolitheru)  fæster  særlige  forestillinger,  anser  dem  for  at 
besidde  en  særegen  magt  som  amuletter  o.  s.  v.,  og  det  er  tænke- 
ligt,  at  nutidens  almuegjenstande  af  lignende  beskaffenhed  har  sin 
rod  i  ældgamle  mystiske  opfattelser.  Sagen  skulde  vistnok  for- 
tjene en  egen  undersøgelse  af  en  kyndig  ethnolog.  Her  maa  det 
være  nok  med  antydningen,  uden  at  jeg  vil  tillægge  den  nogen 
videre  vegt.  —  Skjønt  altsaa  efter  min  mening  gjenstanden  ikke 
har  været  nogen  „tankering"  i  dette  ords  egentlige  betydning, 
synes  dog  denne  benævnelse  passende  og  heldig  truffet,  samt 
værd  at  beholde.2) 
Til  slut  skal  jeg  endnu  tilføie  et  par  ord  om  et  „korsformigt 
indtryk",  som  hr.  udskiftningsformand  Sverdrup  iagttog,  mens 
1)  Af  standen  fra  armenes  ene  ende  til  den  retvinklet  udspringende  kant 
er  større,  end  den  behøvede  at  være.  Derved  opstaar  i  den  sammenlagte 
stok  udhulinger,  som  vistnok  kun  gaar  gjennem  stokkens  halve  tykkelse, 
men  dog  forstyrrer  indtrykket  af  et  helt  og  sammenhængende  stykke.  Med 
nutidens  finere  redskaber  kunde  man  gjøre  dette  mindre  iøinefaldende. 
2)  Siden  ovenstaaende  allerede  var  skrevet,  er  det  lykkedes  at  finde 
en  lignende  gjenstand.  Men  det  findested,  eler  opgives  for  samme,  er  saa 
merkelig  og  giver  den  allerede  før  interessante  tankering  en  saa  uventet 
ny  betydning,  at  sagen  kræver  en  ny  behandling,  som  jeg  ogsaa  hurtigst 
mulig  agter  at  give  den.  Her  vil  jeg  kun  paapege,  at  det  nu  fundne 
parallelstykke  paa  den  eklatanteste  maade  viser  rigtigheden  af  det  forslag 
til  Evebøeksemplarets  rekonstruktion,  som  jeg  her  har  fremsat.  Men  op- 
fatniiigen  af  gjenstanden  maa  nu  modificeres;  om  noget  „snurrepiberiu  kan 
ikke  længere  blive  tale.  Den  faar  tvertimod  nu  en  meget  høi  betydning, 
og  lover  at  bringe  os  paa  spor  af  religiøse  eller  mystiske  forestillinger  med 
lang  rækkevidde  baade  i  tid  og  rum. 
