26 
Gabriel  Ghistafson. 
[No.  1. 
kommer  i  vore  vaabengrave  fra  denne  tid,  f.  eks.  det  prægtige 
stykke  i  broncefoderal  fra  Vemmestad,  List.  (B.  M.  4414,  afb.  i 
Kristiania-aarsberetningen  for  1886  pl.  3  fig.  13). 
Af  træsager  indeholdt  graven  fremdeles  en  forbausende  mængde 
trækar,  hvoraf  nu  blot  et  spand  og  en  skaal  er  keie;  større  frag- 
menter tindes  af  en  æske  med  skyvelaag,  og  desuden  har  der  været 
endnu  flere  fade  eller  skaale,  som  ovenfor  nævnt.  Af  et  eller  flere 
træskrin,  som  antagelig  ogsaa  har  været  der,  er  blot  jernhankerne 
i  behold. 
Jeg  har  gjemt  til  sidst  en  ting,  der  maaske  er  den  merke- 
ligste af  alle  i  hele  fundet,  den  s.  k.  „tankering".  Særdeles  gun- 
stige omstændigheder  baade  med  hensyn  til  gravens  omhyggelige 
indretning  og  den  forsigtighed,  hvormed  den  aabnedes,  har  her 
gjort,  at  der  er  blevet  bevaret  en  oldsag,  der  —  saavidt  jeg  ved 
—  hidtil  er  enestaaende.  —  Den  er  et  slaaende  eksempel  paa, 
hvor  mange  rare  ting  der  kan  være  nedlagt  i  gravene.  Men 
hvor  meget  gaar  ikke  tabt  for  forskningen  paa  grund  af  ma- 
terialets skjørhed  eller  udgravningens  skjødesløshed!  Var  det 
gaaet  til  her  saaledes,  som  desværre  er  almindeligt,  naar  hauger 
bliver  aabnet  af  nysgjerrighed  eller  begjær  efter  skatte,  saa  havde 
vi  nu  i  det  høieste  havt  en  dunkel  meddelelse  fra  finderen  om 
tingen,  en  meddelelse  som  kunde  brages  til  lidet.  Nu  er  derimod 
hele  stykket  bevaret  eller  ialfald  saa  meget  af  den,  som  har  kunnet 
holde  sig  i  jorden. 
Mangel  paa  alle  paralleler1)  gjør  det  yderst  vanskeligt  at 
danne  sig  nogen  forestilling  om,  hvad  meningen  har  været  med 
denne  eiendommelige  ting;  saa  meget  tør  man  vel  dog  sige,  at 
den  ikke  har  været  skikket  til  nogen  praktisk  brug.  Men  den 
omstændighed,  at  den  har  faaet  følge  den  døde  i  graven  og  endog 
der  faaet  indtage  pladsen  paa  hans  bryst,  viser,  at  gjenstanden 
maa  i  sin  tid  have  havt  stor  betydning.  Man  kunde  tænke  paa 
et  eller  andet  religiøst  apparat;  men  man  kan  neppe  paavise, 
hvilken  dets  betydning  skulde  være,  —  noget,  som  dog  selvfølge- 
lig ikke  udelukker  muligheden  af,  at  denne  antagelse  er  rigtig, 
saasom  vi  kj ender  saa  lidet  til  denne  tids  religiøse  anskuelser  og 
skikke.  —  Hvad  der  dog  taler  mod  denne  forklaring,  er  den  om- 
')  I  Hvilehøi  ved  Randers  (yngre  jernalders  fund)  laa  i  graven  ube- 
stemmelige stykker  af  træ.  Om  man  skal  dømme  af  plantegningen  i  Aar- 
bøger  1881  sid.  142,  er  det  m  u  1  i  g  t ,  at  der  kan  have  været  noget  lignende, 
men  da  meget  større. 
