1889.] 
Evebøfundet. 
19 
fra  den  Constantinske  tid.  —  Det  nordlige  findested  er  fremdeles 
merkeligt.  To  svenske  lund  fra  Medelpad  er  vistnok  noget,  skjønt 
ikke  meget  nordligere;  men  derefter  kj endes  intet  fund  førend  i 
Mellemsverige,  i  Upland.  Hovedmassen  af  fundene  tilhører  som 
sagt  landsdele,  der  ligger  endog  meget  sydligere  end  Norges 
sydspids.  At  mynten  skriver  sig  fra  et  gravfund,  beror  vistnok 
paa  en  for  det  norske  Vestland  særegen  gravskik,  da  ogsaa  de 
samtidige  guldbrakteater  her  ret  hyppig  findes  blandt  gravgodset. 
—  De  fleste  guldbrakteater  og  solidi  er  ellers  i  de  nordiske  lande 
tilfældig  fundne  i  jorden. 
Af  det  rigt  udstyrede  belte  er  desværre  kun  ubetydelige 
rester  i  behold;  derimod  er  alle  eller  de  fleste  herhenhørende 
broncebeslag  bevarede.  Den  indfattede  beltesten  sidder  endnu 
paa  sin  plads  i  broncebeslaget  og  har  et  tilsvarende  pendant 
af  bronce,  ligesom  paa  det  usedvanlig  vel  bevarede  belte  fra 
Vik  i  Sogn  (B.  M.  561).  —  Dette  sidstnævnte  er  vistnok  nu 
urigtig  sammensat  (jfr.  afbildn.  i  Loranges  katalog  side  98). 
Desværre  er  heller  ikke  beltet  fra  Evebø  bleven  aftegnet  forinden 
optagelsen,  og  beslagenes  plads  kan  derfor  ikke  sikkert  bestemmes. 
Det  er  dog  rimeligt,  og  synes  ogsaa  at  fremgaa  af  Sverdrups 
iagttagelser,  at  beltestenen  og  dens  pendant  har  siddet  paa  beltets 
fremside  og  paa  hver  sin  side  af  beltespænden.  —  Foruden  de 
to  nævnte  eier  Bergens  Museum  rester  af  endnu  et  lignende 
belte,  fra  Uteide,  Hammers  pg.  i  Nordland  (B.  M.  791),  mens 
saadanne  i  andre  nordiske  samlinger  turde  være  ukj  endte. 
Sin  største  interesse  har  dog  maaske  fundet  i  de  mange  gjen- 
stande  af  let  forgjængelige  stoffe,  skind,  tøi  og  træ. 
Skindpungen,  hvori  vegtlodderne  opbevaredes,  fandtes 
paa  plade  III,  altsaa  noget  over  1  m.  fra  gravens  NV  ende, 
diggende  sammenrullet;  den  har  vel  da  ikke  været  baaren  i 
beltet,  men  sandsynligvis  ligget  i  en  æske  eller  lignende,  der 
nu  er  fortæret,  mens  oxyden  af  broncelodderne  fuldstændig  har 
bevaret  dette  lille  sjeldne  stykke.  —  Af  skind  er  ogsaa  i  behold 
et  lidet  fragment,  der  sidder  fast  ved  sverddopskoen ;  sverdets 
træskede  har  altsaa  været  belagt  med  skind  udvendig. 
Af  tøi  har  man  vistnok  rester  i  mange  norske  fund  fra  den 
ældre  jernalder;  men  det  meste  er  ubetydelige  stumper,  som  er 
blevet  reddede  fra  ødelæggelse  ved  rusten  fra  en  nærliggende 
metalgjeri  stand.  Saaledes  tinder  man  ofte  mindre  rester  af  tøi 
ved  fibulaerne.  —  Større  sammenhængende  stykker  fra  ældre  jern- 
alder kj  ender  man  fremfor  alt  fra  de  danske  mosefund.  Man 
2* 
