6 
Johan  Bøgh. 
[No.  6. 
siger  Sagen  og  Foss  i  Bergens  Beskrivelse  —  kalde  denne  Periode 
i  den  bergenske  Historie  Rædselsperioden." 
At  en  indfødt  Haandverkerstand  under  disse  Forhold  ikke  kunde 
trives,  end  mindre  gjøre  sig  gjældende,  er  indlysende.  Selv  Landets 
mægtige,  —  eller  de,  der  dog  burde  være  det,  —  formaaede  jo 
ikke  at  hævde  sin  Husbondsret  i  Byen;  hvor  meget  mindre  da  fat- 
tige Borgere,  der  skulde  leve  af  sine  Hænders  Gjerning.  Vistnok 
har  der  ogsaa  været  norske  Haandverkere  i  denne  Periode,  men 
som  det  synes  kun  i  meget  ringe  Antal,  hvis  „Kamp  for  Tilværelsen" 
yderligere  skjærpedes  ved  Konkurrencen  med  andre  indvandrede 
Fremmede,  saasom  Skottere,  Englændere  etc.,  der  havde  slaaet  sig 
ned  paa  Byens  saakaldte  Strandside,  ligeover  for  Bryggen.  Men 
Overmagten  var  stadig  paa  Tyskernes  Side,  og  de  „fif  Amten"  spil- 
lede Herre  og  Mester,  uagtet  af  disse  kun  Skomagerlauget  havde  i 
sin  Tid  erholdt  lovligt  Privilegium  paa  at  drive  sin  Næring  i  Bergen, 
medens  de  øvrige  Amter  ikke  havde  noget  saadant  at  støtte  sine 
Fordringer  paa. 
Det  lykkedes  endelig  Kristoffer  Valkendorf  at  knække  Amternes 
Voldsherredømme.  Skomagerne,  der  som  det  talrigste  og  mest  ind- 
flydelsesrige  Laug  paa  en  Maade  repræsenterede  samtlige  Amter, 
blev  i  1557  tvungne  til  gjennem  sine  tre  Oldermænd  at  vedtage  en 
ydmygende  Overenskomst  med  Valkeudorf.  For  alle  de  paaklagede 
Punkters  Vedkommende  maatte  de  her  højtidelig  love  Bod  og  Bedring. 
Naar  —  heder  det  saaledes  i  Artikel  8  —  „den  meenige  Mand  og 
Almue  klager  paa  vort  Embed  og  Arbeyde,  at  vi  ikke  berede  og 
giøre  godt  Arbeyde  udi  Skoe  og  Støvler,  som  os  burde  giøre,  og 
at  vi  ere  for  dyre  med  vort  Arbeyde  og  Skoe-Gjerning,"  saa  lover 
de  nu,  at  de  herefter  skal  levere  „godt  Arbeyde  baade  udi  Skoe 
og  Støvler"  samt  til  en  rimelig  Pris  „eftersom  Huder,  Talg  og 
Beeg  er  dyrt  til."  —  I  Artikel  9  heder  det,  at  da  „Borgerne  og 
Almuen  klager,  at  vi  mere  med  Magt  ville  tage  os  tilrette  og  gjøre 
hvis  (c:  hvad)  os  lyster,  end  tale  os  tilrette  og  skikke  og  handle 
os  efter  Norriges  Lov,  da  have  vi  det  lovet  og  tilsagt,  at  vi  her- 
efter skulle  holde  og  skikke  os  ærligen  og  christeligen  og  vel  udi 
alle  Maader." 
Men  Valkendorf  lod  det  ikke  bero  hermed.  Hans  Maal  var  et 
større:  enten  maatte  de  tyske  Haandverkere  gjøres  til  norske 
Borgere  eller  de  maatte  helt  fordrives  af  Byen.  Efter  at  han  under 
et  Ophold  i  Kjøbenhavn  havde  sikret  sig  Kongens  Bifald  til  sine 
Planer,  stillede  han  de  „fif  Amten"  Valget  mellem  at  forlade  Byen 
